Справа № 580/4706/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року справа № 580/4706/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 08.05.2023 №716 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 08.05.2023 №130 о-с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити на службі в поліції капрала поліції ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 09.05.2023;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.05.2023 по день прийняття у справі судового рішення по суті;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, слугував висновок дисциплінарної комісії про те, що позивач нібито проявив свою бездіяльність при виконанні службових обов`язків, а саме: дізнавшись інформацію про повідомлення гр. ОСОБА_2 » від 06.05.2023 про вчинення щодо неї зґвалтування, яке на його переконання не відповідало дійсності, тобто фактично заявниця вчинила завідомо неправдиве повідомлення про скоєння злочину, що підривало авторитет Національної поліції в очах громадськості, не забезпечив виконання повноважень поліції не повідомив за скороченим номером екстренного виклику поліції «102» та відповідним рапортом керівника підрозділу поліції з метою оперативного з`ясування обставин події.

Позивач з таким висновком не погодився та зазначає, що йому не було відомо про подання третьою особою заяви про злочин, позивач довідався про подання заяви про злочин лише після його затримання працівниками ДБР та вилучення телефону. Оскільки позивачем у спірних правовідносинах не приймалось заяв повідомлень про кримінальне правопорушення, а також самостійно не було виявлено обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, на позивача не покладено обов`язку щодо повідомлення про кримінальне правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» та доповіді рапортом про нього керівникові органу (підрозділу) поліції.

На думку позивача, посилання відповідача у висновку, що дискредитація звання поліцейського є окремою підставою для звільнення є необґрунтованим, оскільки не вказано в чому саме полягає така дискредитація, позаяк жодних судових рішень, що вказували б на вчинення позивачем кримінальних правопорушень або вказували б на його опосередковану участь у його вчиненні у матеріалах службового розслідування відсутні.

Позивач стверджує, що в діях позивача не вбачається ознак вчинку, що дискредитує звання працівника органів поліції, оскільки матеріалами службового розслідування не підтверджується факт вчинення безпосередньо позивачем діянь, що здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та безпосередньо органів поліції, а також викликати суспільний резонанс.

Відсутність у позивача діючих дисциплінарних стягнень свідчить про його бездоганну поведінку та є обставиною, що пом`якшує відповідальність. Відповідачем застосовано до позивача найсуворіший захід дисциплінарного стягнення (звільнення із служби в поліції), за наявності обставин, що пом`якшують його відповідальність та за відсутності на те правових підстав притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

З урахуванням наведеного позивач вважає, що оскаржений наказ підлягає скасуванню з поновленням його на службі в поліції.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, аргументуючи свою позицію тим, що позивач скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, оскільки позивачем грубо порушені норми професійної та службової етики, які не сумісні з проходженням служби в поліції.

Відповідач зазначив, що звільнення позивача здійснено на підставі висновку службового розслідування та його матеріалів у відповідності, у межах повноважень та з метою, що визначено Законом України Про Національну поліцію та Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Окрім цього, відповідач подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтоване тим, що позивач ознайомився з наказом про звільнення 08.05.2023 та в цей же день отримав його копію, а до суду з позовом звернувся 12.06.2023, тому пропустив місячний строк звернення до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 27.01.2022 проходив службу в поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУНП) у званні лейтенант поліції.

06.05.2023 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшов рапорт начальника управління головної інспекції ГУНП підполковника поліції ОСОБА_3 від 06.05.2023 №87рп/48/01-2023 щодо порушення службової дисципліни окремими поліцейськими ГУНП, а також за фактом внесення Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 відомостей про скоєння поліцейськими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейськими дисциплінарних проступків, встановлення причин і умов їх вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарних проступків, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків, керуючись статтями 14, 15, 17, 26 та 28 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 та абз. 2 п, 2 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11,2018 № 893, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 06.05.2023 №355 на підставі рапорту начальника управління головної інспекції ГУНП підполковника поліції ОСОБА_3 від 06.05.2023 №87рп/48/01-2023 щодо порушення службової дисципліни окремими поліцейськими ГУНП, що мають ознаки дисциплінарного проступку, а також за фактом внесення Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 відомостей про скоєння поліцейськими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000229 від 06.05.2023 за підозрою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

06.05.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, а 07.05.2023 їм оголошено про підозру в скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

08.05.2023 начальником Головного управління Національної поліції в Черкаській області затверджено висновок службового розслідування за фактом вчинення окремими поліцейськими Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області дій, що мають ознаки дисциплінарних проступків, яким, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог ч. 4 ст. 7, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п. 1, 2, 3 ст. 23, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 3, 6, 7, 11, 13 п. 3 ст. 1, ч. 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, абз. 2 п. 8 розділу І Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженого наказом МВС України від 07.07.2017 № 575, п. 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, та зроблено висновок, що позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Так, вказаним службовим розслідуванням, зокрема, встановлено, що 05.05.2023 поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Черкаській області капрал поліції ОСОБА_4 , дільничний офіцер поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_1 спільно з цивільною особою проводили дозвілля, вживаючи алкогольні напої за місцем проживання одного з правоохоронців.

Тієї ж доби капрал поліції ОСОБА_4 через соцмережу «Instagram» домовився з гр. ОСОБА_6 , яка виявилася неповнолітньою особою, про проведення спільного відпочинку за місцем перебування поліцейських. Під час проведення спільного дозвілля, незважаючи на перебування гр. ОСОБА_6 , яка прибула до поліцейських, у стані алкогольного сп`яніння, вони продовжили спільне розпиття алкогольних напоїв. У подальшому, за свідченнями гр. ОСОБА_6 , поліцейські та їх знайомий вчинили стосовно неї дії сексуального характеру, внаслідок чого вона разом з матір`ю звернулася з відповідною заявою до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

На підстав висновку службового розслідування, згідно п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 08.05.2023 №716 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 08.05.2023 №130 о/с дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач не погоджуючись з правомірністю притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільненням зі служби в поліції звернувся до суду.

Вирішуючи клопотання відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду, суд виходить з таких обставин.

За правилами ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Згідно ч. 3 ст. 120 КАС України строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як встановлено судом, позивачем позовна заява з додатками подані 08.06.2023 кур`єру служби доставки «Turman» та доставлені до суду 12.06.2023, тому враховуючи, що останній день строку оскарження наказу від 08.05.2023 припадає на 08.06.2023, тому вважається, що місячний строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних позивачем наказів про звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, суд виходить з того, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про Національну поліцію поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських. Ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Статтею 64 Закону України Про Національну поліцію визначена Присяга працівника поліції.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 19 Закону України Про Національну поліцію у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України Про Національну поліцію, зобов`язує поліцейського:1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1)надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України Про захист персональних даних, Про державну таємницю та іншими законами; 4)подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Частиною 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З викладеного слідує, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Зазначені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Так, звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, для вирішення питання щодо правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення як звільнення із служби в поліції, необхідно враховувати його пропорційність до вчиненого порушення.

Суд зазначає, що громадянин при вступі на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про національну поліцію поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

Суд зазначає, що на громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідній посаді у поліції та носить спеціальне звання поліції несе в собі високу відповідальність, служить високій цілі на благо суспільства, забезпечуючи охорону прав і свобод людей, протидіючи злочинності та підтримуючи публічну безпеку і порядок.

Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових обставинах не допускати проявів неправомірної поведінки, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Відповідач стверджує, що позивач своїми діями грубо порушив правила етичної поведінки, що покладені в основу інституту підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. Позивач підривав авторитет до Національної поліції України, викликаючи негативне ставлення громадськості до поліцейських, довів несумісність з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в органах внутрішніх справ, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 66 Положення №114 у разі встановлення службовою перевіркою дій, що підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби.

Суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Дана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 року у справі №800/508/17, у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №800/508/17, у постанові від 12.12.2018 у справі №803/1907/16, у постанові від 17.07.2019 року у справі №806/2555/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що позивач скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку.

Дані обставини викладені у висновку службового розслідування та в повній мірі підтверджені зібраними в ході службового розслідування доказами.

Так, згідно п. 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

У відповідності до абз. 2 п. 8 розділу І Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженого наказом МВС України від 07.07.2017 № 575, отриману інформацію про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, поліцейські доповідають рапортом (далі - ініціативний рапорт) безпосередньому керівникові, який після ознайомлення надсилає цей рапорт відповідному керівнику органу, підрозділу поліції для розгляду і направлення до органу досудового розслідування і підрозділу кримінальної поліції для використання цієї інформації під час розкриття та досудового розслідування кримінального правопорушення.

З наведених вимог нормативно-правових актів вбачається, що на поліцейського покладено обов`язок щодо невідкладного реагування на кримінальне правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102», а також шляхом інформування рапортом свого безпосереднього керівника.

Як наслідок, якщо позивач вважає, що потерпіла здійснила завідомо неправдиве повідомлення про скоєння злочину, то позивач повинен був повідомити про це у вищенаведений спосіб, однак вказаних дій не вчинив.

Напротивагу зазначеному позивач відмовився від надання пояснень, що зафіксовано відповідним актом від 07.05.2023.

Твердження представника позивача про незнання позивача про подання потерпілою заяви суд вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів службового розслідування, 06.05.2023 близько 9.00 год. позивач знав про подання згаданої заяви.

Суд відхиляє доводи представника позивача, що неповідомлення позивачем про завідомо неправдиве повідомлення про скоєння злочину, не може слугувати підставою для звільнення з органів Національної поліції, оскільки в наказі №716 від 08.05.2023 зазначено, що позивач своїми діями підриває авторитет Національної поліції, що є самостійною обставиною звільнення позивача зі служби.

Крім того, враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на те, що вину позивача у вчиненні дисциплінарного правопорушення не доведено, оскільки остаточне рішення по кримінальному провадженню №0000229 не прийняте, так як вчинення дисциплінарного проступку є окремою підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби. Крім того, предметом службового розслідування стало порушення позивачем службової дисципліни, що не залежить від наявності чи відсутності остаточного вироку суду у кримінальному провадженні. У даному випадку, звільнення позивача відбулось у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку.

Суд відхиляє доводи представника позивача щодо неврахування під час службового розслідування відсутності у позивача дисциплінарних стягнень, оскільки в матеріалах службового розслідування міститься послужний список позивача, а також його службова характеристика, однак наявність цих обставин не є автоматичною підставою для його звільнення від відповідальності за вчинений дисциплінарний проступок, оскільки необхідно надавати оцінку характеру та ступеню такого порушення і його сумісності із займаною посадою поліцейського.

Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 08.08.2019 у справі № 804/3447/17, від 29.05.2018 у справі №800/508/17, від 02.10.2019 у справі №804/4096/17, згідно яких застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначені обставини і докази у їх сукупності, суд вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчиненого ним проступку, обставинам, за яких його скоєно, та співмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам, у зв`язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є законним, правомірним та обґрунтованим, пропорційним та за даних обставин справедливим, оскільки позивач вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, порушив вимоги Дисциплінарного статуту та Закону №580-VIII.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області діяло обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення в повній мірі узгоджується зі значимістю вчиненого позивачем проступку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржені накази є обґрунтованими та справедливими.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно частини 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Відповідно до ст. 139 КАС України оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО