Справа № 160/20958/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/20958/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року (суддя Рябчук О.С.) у справі №160/20958/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року в адміністративній справі №160/20958/21 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 року згідно довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» від 01.09.2021 року № 33/24/С-4611;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 року з урахуванням основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії згідно довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» від 01.09.2021 року №33/24/С-4611, з урахування раніше виплачених сум.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2023 р. у справі № 160/20958/21 набрало законної сили 10.01.2022 р.

21.01.2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

25 липня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст.382 КАС України.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що на виконання рішення суду було проведено перерахунок пенсії, проте доплату за період з 01.12.2019 року по 28.02.2022 року не було виплачено відповідачем. ОСОБА_1 надав виконавчі листи для звернення рішення до примусового виконання. Проте, постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.05.2023 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого

листа № 160/20958/21 від 21.012022 року (ВП № 71361825) закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, вжиті заходи примусового виконання не мають очікуваного результату та рішення залишається без виконання. З цих підстав ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за його виконанням.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції фактично виходив з того, що встановлені обставини справи не дають підстав стверджувати про те, що відповідачем, без встановлення судового контролю, не буде виконано судове рішення у спосіб, який таким рішенням суду встановлений.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задовольнити. Позиція позивача фактично полягає в тому, що оскільки до теперішнього часу зобов`язальне рішення суду, яке ухвалено на користь позивача, залишається не виконаним, то оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду, не можливо визнати обгрунтованою.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, процесуальним законом передбачена можливість суду в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення.

Натомість, такий процесуальний механізм судового контролю застосовується судом на власний розсуд, виходячи з фактичних обставин справи, оскільки дефініція статті 382 КАС України передбачає право суду на його застосування, а не обов`язок.

Необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав.

Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.

Отже, ненаведення позивачем обґрунтованих доводів та ненадання доказів на підтвердження того, що виконання судового рішення в цій справі без встановлення судового контролю буде неможливим, свідчить на відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у справі №806/2594/16 (постанова від 28.04.2021), №300/2963/22 (постанова від 01.05.2023).

Суд апеляційної інстанції вважає, що у спірному випадку позивачем не було обгрунтовано того, в чому полягає неможливість виконання рішення суду без встановлення судового контролю.

Як свідчать матеріали справи на виконання рішення суду відповідачем (боржником) здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019, тобто, в частині перерахунку пенсії, відповідачем (боржником) виконано рішення суду у спосіб, який таким рішенням встановлено. Сума перерахованих коштів за період з 01.12.2019 по 28.02.2022, яка підлягає виплаті на користь позивача, становить 138939,23грн.

Листом № 16100-11357/М-01/8-0400/23 від 13.04.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що кошти в розмірі 138939,23грн. будуть виплачені за наявності бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету, оскільки згідно зі статтею 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виплата пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем (боржником) було вжито заходів на виконання рішення суду, а перераховані суми пенсії будуть виплачені за рахунок відповідних бюджетних надходжень.

Згідно статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із військової служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача про те, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати перерахованої пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади (місцевого самоврядування) не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

В той же час, грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, які належать стягувачу, не є власністю Головного управління ПФУ, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, з огляду на положення ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», можливо за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, а тому стверджувати про те, що рішення суду, в повному обсязі, не виконується з вини відповідача, підстав не існує.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені обставини справи не дають підстав стверджувати про те, що відповідачем, без встановлення судового контролю, не буде виконано судове рішення, оскільки виконання рішення суду в повному обсязі не залежить від волі відповідача, а пов`язано з відповідним фінансуванням органів Пенсійного фонду України.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши обставини, які існували на час прийняття оскаржуваної ухвали, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування судового контролю за виконанням відповідачем судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.315, ст.ст.316 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року у справі №160/20958/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки, визначено ст..329 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк