Справа № 460/377/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/377/21 пров. № Н-А/857/12088/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу заяву військової частини НОМЕР_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року за нововиявленими обставинами у справі № 460/377/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01 січня 2008 року по 16 травня 2016 року, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, з урахуванням проведених виплат, за період з 01 січня 2008 року по 16 травня 2016 року, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 460/377/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 16 травня 2016 року.

У решті позовних вимог відмовлено.

31.07.2023 на адресу суду надійшла заява військової частини НОМЕР_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року за нововиявленими обставинами у справі № 460/377/21 (далі також заява).

В обґрунтування заяви військова частина НОМЕР_1 покликається на те, що ОСОБА_1 здійснювалось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у період з 20.12.2010 по 25.01.2013, що підтверджується листом філії АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 11.05.2023 № 0650140/15756-23.

ОСОБА_1 заперечень проти заяви не подавав.

Відповідно до положень частини другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) заява розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Приймаючи рішення за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем індексація грошового забезпечення позивачу у період з 01 січня 2008 року по 16 травня 2016 року не нараховувалась і не виплачувалась.

Вирішуючи заяву ВЧ НОМЕР_1 , апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другою статті 361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

З аналізу наведеної статті вбачається, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14 та від 13 лютого 2018 року № 815/756/14.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270 та від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а.

Колегія суддів також враховує, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 552/137/15-ц.

Надаючи оцінку доводів заявника, колегія суддів враховує, що відповідач як нововиявлену обставину зазначає лист філії АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 11.05.2023 № 0650140/15756-23 та зазначає, що індексація ОСОБА_1 виплачувалась у період з грудня 2010 року по січень 2013 року.

Також заявник зазначає, що про дану нововиявлену обставину дізнався саме 28.06.2023 з листа банківської установи, на час розгляду справи в суді про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 йому відомо не було, оскільки відомості, які не підлягали довготривалому зберіганню (на виплату індексації, одноразових видів грошового забезпечення тощо), були знищені встановленим порядком.

Однак, заявником не надано суду доказів про те, що на час розгляду справи зазначені обставини об`єктивно не могли бути йому відомі, відповідач мав можливість звернутися з запитом до банківської установи щодо складових грошового забезпечення позивача у оскаржений період.

Крім того, при розгляді справи в апеляційному порядку військова частина надавала Довідку про розмір грошового забезпечення з 01.01.2011 по 16.05.2016 ОСОБА_1 від 17 вересня 2021 року № 37/824 на вимогу апеляційного суду, з якої встановлено, що відповідачем індексація грошового забезпечення позивачу у зазначений період не нараховувалась і не виплачувалась. Також, згідно з листом від 18 жовтня 2021 № 501/1382 інформація щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2008 по 31.12.2010 року у військової частини НОМЕР_1 відсутня.

Крім того, спірний період щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення охоплює січень 2008 року травень 2016 року, а наданий відповідачем доказ щодо здійснення такої виплати охоплює лише 2010-2013 роки.

До того ж, відповідач в заяві покликається на те, що задоволення даної заяви вплине на права та інтереси військової частини НОМЕР_2 , яка не була учасником спору, що суперечить меті перегляду справи за нововиявленими обставинами, яка пов`язана з вирішенням спору, між учасниками спору, а не особами, не залученими до участі в ній.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені військовою частиною обставини не можуть вважатися нововиявленими, відповідно у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали, зокрема, за нововиявленими обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу «res judicata» (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

Враховуючи викладене, заява до задоволення не підлягає, а наведені в ній доводи, висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 311, 322, 325, 329, 361, 363, 368, 369 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі 460/377/21 за нововиявленими обставинами та залишити постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі 460/377/21 в силі.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула