Справа № 420/12826/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасувати рішення від 22.05.2023 № 48 про відмову у переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській перевести ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 15.05.2023.

Ухвалою суду від 19.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що рішенням від 22.05.2023 № 48 відмовлено позивачу у переході пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника позивачу. При цьому, як вказала позивач, відповідачем не враховано, що вона є дружиною померлого годувальника та є членом сім`ї померлого годувальника, на день звернення до Управління досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058, перебуває на обліку в Управлінні та отримає пенсію за віком. Позивач, посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства та те, що в управлінні наявні відомості та інформація щодо проживання за однією адресою на день смерті спільно з годувальником, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

21.06.2023 до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач зазначив, що розглянувши звернення позивача та надані документи, на вимогу до пункту 5 статті 45 Закону №1058 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві ухвалено рішення №48 від 22.05.2023, яким позивачці в переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відмовлено з огляду на наступне. Згідно статті 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні та непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (жінка), батько, мати, діти, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбачено статтею 26 Закону №1058. При розгляді наданих документів ОСОБА_2 виявлені розбіжності в документах померлого годувальника, а саме ПІБ годувальника. Так, як зазначив відповідач, в індивідуальних відомостях про застраховану особу та свідоцтві про смерть вказано ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Довідка про заробітну плату до 01.07.2000 року видана ОСОБА_3 . Інформація щодо проживання за однією адресою на день смерті заявниці та годувальника відсутні. Отже, як вказав відповідач, підстави для переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ? відсутні, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №48 від 22.05.2023 про відмову в переході пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника прийняте з дотриманням та у відповідності до норм та вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів.

06.07.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що при розгляді документів наданих ОСОБА_2 виявлені розбіжність в документах померлого годувальника, а саме ПІБ годувальника в індивідуальних відомостях про застраховану особу та свідоцтві про смерть вказано ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Довідка про заробітну плату до 01.07.2000 року видана ОСОБА_3 . Інформація щодо проживання за однією адресою на день смерті годувальника у заявниці відсутня. Враховуючи вищевикладене, як вказав відповідач, для переведення на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви від 15.05.2023 відсутні підстави.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

15.05.2023 ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.05.2023 №48 відмовлено в переході на пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_4 з підстав, що при розгляду документів наданих ОСОБА_2 виявлені розбіжності і документах померлого годувальника, а саме ПІБ годувальника в індивідуальних відомостях про застраховану особу та свідоцтві про смерть вказано ОСОБА_3 . Довідка про заробітну плату до 01.07.2000 видана ОСОБА_3 . Інформація про проживання за однією адресою на день смерті заявниці та годувальника відсутні(а.с.7).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Поряд з цим, з положення ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно положень ст.38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Відповідно до положення п.2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія; 3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) відомості про місце проживання; 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника). До заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.

Поряд з цим, п.2.8 Порядку №22-8 встановлено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Судом під час з`ясування офіційних обставин справи встановлено, що 22.04.1956 між ОСОБА_3 та позивачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 від 24.05.1983(а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 (а.с.15).

Як вбачається з копій паспортів громадянина України ОСОБА_2 , виданого 09.06.1997 Жовтневим РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с.8) та громадянина України ОСОБА_3 , виданого 13.01.1998 Жовтневим РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с.17), позивач та ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою, а саме АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд наголошує, що формальні неточності, зокрема написання прізвища померлого ОСОБА_3 через «і» /або «и» не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на соціальний захист.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_5 , яка є дружиною померлого годувальника ОСОБА_3 , перебувала на його утриманні, отримує пенсію за віком, має право на пенсію по втраті годувальника, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.05.2023 № 48 про відмову у переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській перевести ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 15.05.2023, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.05.2023 № 48 про відмову ОСОБА_2 у переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській перевести ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 15.05.2023.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн(п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (код , м.Київ, вул. Бульварно Кудрявська 16) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн(п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра