Справа № 420/10985/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (; адреса: вул.Федора Ернста, буд.3, м.Київ, 03048) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якій позивач просить суд:

зарахувати йому відповідно до ст.78 Закону України Про національну поліцію України до стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки стаж служби в Державній кримінально-виконавчій службі, а дії визнати протиправними Департаменту патрульної поліції України щодо не зарахування до стажу служби в поліції період з 14.08.2010 року по 16.07.2018 рік відповідно до його трудової книжки НОМЕР_2 та інших документів які він долучає в якості доказів стаж у Державній кримінально - виконавчій службі;

зобов?язати Департамент патрульної поліції України зарахувати до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на різних посадах у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, період з 14.08.2010 року по 16.07.2018 рік відповідно до його трудової книжки НОМЕР_3 та інших документів які він долучає в якості доказів, та компенсувати виплати відсоткової надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби який не нараховувався в поліції. Також видати довідку з урахуванням перерахованої вислуги років.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/10985/23 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 18.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (ст.262 КАС України), постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 14.08.2010 року по 16.07.2018 року ОСОБА_1 проходив службу на різних посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань та мав спеціальне звання «старший лейтенант внутрішньої служби», а з 09.11.2020 року проходить службу у Національній поліції України. Позивач звернувся до Національної поліції України Департамент патрульної поліції з рапортом про зарахування йому до вислуги років у поліції службу в Державній кримінально - виконавчій службі, у відповідь на що отримав лист Національної поліції України Департамент патрульної поліції України № 6485/41/4/03-2023 від 13.04.2023 в якому було відмовлено в задоволенні рапорту у зв`язку з відсутністю підстав для зарахування до стажу служби в Національній поліції України служби на посадах у Державній кримінально - виконавчій службі з посиланням на положення ст. 78 ЗУ "Про Національну поліцію".

Позивачу не надавалися надбавки відповідно до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському відсоткової надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, протиправно не було зараховано стаж служби на різних посадах у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань. Така відмова та бездіяльність відповідача є протиправними, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом, адже служба в складі персоналу органів і установ виконання покарань підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII та на підставі п.1 ч.2 цієї статті Закону (після 07.11.2015 року).

30.05.2023 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та, зокрема, зазначив, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. Делегування ч.4 ст.78 ЗУ «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає Уряду права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені ч.2 ст.78 ЗУ «Про Національну поліцію». Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №520/903/19 та в постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №520/2067/19. Позивач посилається на пункт 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідач вважає такі посилання недоречними, оскільки після прийняття у 2003 році Кримінально-виконавчого кодексу України, у 2005 році прийнято Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», чинний по момент виникнення спірних правовідносин, який врегульовує питання проходження служби у органах і установах виконання покарань. Більш того позивач не був працівником системи органів внутрішніх справ України, не перебував на службі у органах міліції. Також відповідач не погоджується з твердженням про те, що служба у Державній кримінально-виконавчій службі України має такий же правовий статус, як служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, відтак повинна зараховуватись до служби в органах внутрішніх справ, а у подальшому і до стажу служби в органах поліції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «про Національну поліцію» (до набрання чинності вказаним законом) та на підставі п.1 ч.2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» (після набрання чинності вказаним законом). Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 225 «Про затвердження Положення про Державну пенітенціарну службу України», що втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №294, Державна кримінально-виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Станом на час прийняття позивача на службу до органів Національної поліції України діяв Закон України «про Національну поліцію», ч. 2 ст. 78 якого визначений виключний перелік посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми саме цього Закону. Таким чином, ототожнення позивачем обох видів служби виходячи лише із характеру окремих виконуваних обов`язків помилковим, та таким, що суперечить положенням ст. 78 ЗУ «Про Національну поліцію», який є спеціальним, та у якому прямо передбачено та чітко визначені ті види служби, які враховуються до стажу служби поліцейських в цілях встановлення і виплати надбавки за роботу в органах поліції та під час розрахунку тривалості додаткової відпустки. Аналогічна правова позиція викладена Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 22.12.2021 року по справі № 520/10551/2020.

Інших заяв по суті справи суд не отримував.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 14.08.2010 року по 16.07.2018 року проходив службу на різних посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань та мав спеціальне звання «старший лейтенант внутрішньої служби».

З 14.08.2010 року по 06.08.2013 року проходив службу в Державному Департаменті України з питань виконання покарань, що підтверджується записом в послужному списку (наказ №90о/с ЧЮК ДДУ з ПВП, біографічною довідкою з відділу кадрового забезпечення управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції та дипломом про закінчення у 2013 році ЧЮК ДПтСУ; з 06.08.2013року по 16.07.2018 року проходив службу у виправних колоніях.

Згідно наказу Державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7) міжобласна спеціалізована туберкульозна лікарня» №32/ос-18 від 16.07.2018 року ОСОБА_1 звільнено зі служби, відповідно до даного наказу вислуга років на день звільнення у календарному обчислені становить 05 років 06 місяців 26 днів (а.с.16).

З 09.11.2020 року ОСОБА_1 проходить службу в органах поліції, а саме в Управлінні патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції (наказ №56о/с від 10.02.2022 року, а.с.21 зворот).

18.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції з рапортом, в якому просив зарахувати йому відповідно до статті 78 ЗУ «Про Національну поліцію» до стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та визначення тривалості чергової відпустки стаж служби в підрозділах Міністерства юстиції України, ДПтС України і Державного Департаменту України питань виконання покарань (а.с.11-14).

Листом від 13.04.2023р. №6584/41/4/03-2023 відповідач повідомив позивачу, що в ч.2 ст.78 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах. служба в яких зараховується до стажу служби в поліції. У цьому переліку відсутня служба в Державній пенітенціарній службі. У постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року в справі № 520/2067/19 зазначено, що, обчислюючи стаж служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, слід керуватися частиною другою статті 78 Закону. Згідно з частиною четвертою статті 78 Закону порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України, та це не надає йому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачене в частині другій зазначеної статті. Зважаючи на викладене, немає підстав для зарахування позивачу до стажу служби в поліції вислуги років у Державній пенітенціарній службі України.

Не погоджуючись із цим, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (надалі - Закон №540) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно із ст.2 Закону №580 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.ч.1,2 ст.59 Закону №580).

Відповідно до ч.1 ст.78 ЗУ «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону №580 встановлено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Частиною 4 статті 78 Закону №580 передбачено, що Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п.п.3-6 п.7 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань та мав спеціальне звання «старший лейтенант внутрішньої служби», Державному Департаменті України з питань виконання покарань, йому присвоєно спеціальне звання «старший лейтенант внутрішньої служби»

Відповідно до п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина п`ята статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 19.11.2019 р. у справі №520/903/19 та від 31.03.2020 р. у справі №520/2067/19 є недоречним, оскільки не стосується подібних правовідносин, так як предметом спору у цих справах було неврахування до стажу служби в поліції часу навчання особи у вищому навчальному закладі.

Позиція суду у цій справі враховує правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.10.2022 року у справі №160/11127/20.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частковому задоволенню, а саме слід визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції у вигляді незарахування позивачу до вислуги років у Національній поліції наявної на дату зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, період з 14.08.2010 року по 16.07.2018 року та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до вислуги років у Національній поліції України наявну вислугу років у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, період з 14.08.2010 року по 16.07.2018 року.

Решта позовних вимог про компенсування виплати відсоткової надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби який не нараховувався в поліції, видачу довідки з урахуванням перерахованої вислуги років, задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок із проведення перерахунку і виплати грошового забезпечення виникне у відповідача після виконання рішення в частині зарахування стажу служби у податковій міліції. Суд зауважує, що захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає лише порушене право. При цьому суд не здійснює захист прав на майбутнє, без встановлення фактичного порушення, ґрунтуючись лише на припущенні про можливість неправомірної поведінки суб`єкта владних повноважень, та за відсутності вже наявного спору між сторонами з цього питання.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ч.ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем законність оскаржуваної бездіяльності в частині незарахування позивачу до вислуги років у Національній поліції наявної на момент зарахування на службу до Національної поліції вислугу років у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1073,60 грн. (а.с.29), ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Суд дійшов висновку про стягнення з Департаменту патрульної поліції () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 1073(одна тисяча сімдесят три)грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (; адреса: вул.Федора Ернста, буд.3, м.Київ, 03048) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції у вигляді незарахування ОСОБА_1 до вислуги років у Національній поліції наявної на дату зарахування на службу до Національної поліції вислуги років у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, періоду з 14.08.2010 року по 16.07.2018 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до вислуги років у Національній поліції наявну вислугу років у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, періоду з 14.08.2010 року по 16.07.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (; адреса: вул.Федора Ернста, буд.3, м.Київ, 03048) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 1073(одна тисяча сімдесят три)грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян