Справа № 500/4367/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/4367/23

13 вересня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу періоду роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТзОВ "Увислівське" з травня 1988 року по листопад 2000 року (лист-відмова від 30.05.2023 №4050-4009/В-02/8-1900/23),

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТОВ "Увислівське", ТзОВ "Хлібороб" з 01.05.1988 по 06.12.2006 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 і врахувати під час зарахування до страхового стажу архівну довідку про трудовий стаж від 04.11.2019 №2015, архівну виписку від 04.11.2019 №2016, архівну довідку про людино-дні від 04.11.2019 №2017, архівну довідку про трудовий стаж від 04.11.2019 №2018, архівну виписку від 04.11.2019 №2019, виданих Гусятинським трудовим архівом та здійснити перерахунок і виплату пенсії з моменту звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, тобто з 12.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , отримує пенсію по інвалідності з 04.10.2019. Впорядковуючи свої документи з трудової діяльності, їй стало відомо, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 1988 року по 2000 рік, з приводу чого звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою.

В результаті розгляду заяви, відповідачем надано відповідь (лист-відмова від 30.05.2023 №4050-4009/В-02/8-1900/23), згідно якої відмовлено у зарахуванні до стажу періоду роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТзОВ "Увислівське" впродовж 1988 - 2000 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви щодо обчислення стажу не враховано архівну довідку про трудовий стаж від 04.11.2019 №2015, архівну виписку від 04.11.2019 №2016, архівну довідку про людино-дні від 04.11.2019 №2017, а також не враховано архівну довідку про трудовий стаж від 04.11.2019 №2018, архівну виписку від 04.11.2019 №2019, виданих Гусятинським трудовим архівом, оскільки у вищевказаних документах зазначено прізвище, ім`я та по батькові не повністю, а скорочено (прізвище та ініціали).

На думку позивача спірний період роботи підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та наданими документами, а тому вважає відмову відповідача від 30.05.2023 №4050-4009/В-02/8-1900/23 незаконною, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

25.08.2023 відповідач подав до суду відзиву на позов, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вказує, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію по інвалідності з 04.10.2019.

У травні 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із зверненням щодо обчислення стажу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.05.2023 №4050-4009/В-02/8-1900/23 позивача повідомлено про те, що архівні довідки не можуть враховуватись в якості підтвердження страхового стажу.

Вік позивача - 52 роки. Страховий стаж - 17 років 05 місяць 01 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не можуть враховуватись подані ОСОБА_1 архівні довідки від 04.11.2019 №№2015-2017, видані Гусятинським трудовим архівом Гусятинської районної ради щодо підтвердження періодів роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТзОВ "Увислівське" впродовж 1988-2000 років.

У зазначених довідках вказано, що в архівних документах фонду ТзОВ "Увислівське" містяться відомості про роботу в колгоспі на " ОСОБА_3 " за 1988 - 1990 роки; " ОСОБА_3 " за 1996 - 1997 роки; " ОСОБА_3 . ОСОБА_4 " за 1998 та 2000 роки; " ОСОБА_3 " за 1999 рік. Тобто, по батькові в первинних документах відсутнє або не відповідає по батькові за паспортом. Однак період з 30.12.1988 по 12.10.1993 було зараховано позивачу до страхового стажу, як догляд за дітьми до досягнення ними 3-річного віку. Уточнюючі довідки позивачем не надавалися. Тому, правові підстави для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

З огляду на зазначене Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмові у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 23.08.2023 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та копію заяви ОСОБА_1 разом з усіма доданими документами, на яку надано відповідь Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 30.05.2023 за №4050-4009/В-02/8-1900/23 та продовжено строк розгляду справи №500/4367/23.

08.09.2023 на виконання вказаної ухвали суду від 23.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надало матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію по інвалідності з 04.10.2019.

12.05.2023 звернулася до відповідача із заявою щодо обчислення стажу роботи в колгоспі "Росія" та "Увислівське" за період з 1988 року по 1990 рік, з 1996 по 2000 роки згідно довідок №№2015, 2016, 2017 від 04.11.2019.

Листом від 30.05.2023 №4050-4009/В-02/8-1900/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило, що при призначенні пенсії позивачем було подано архівні довідки від 04.11.2019 №№2015-2017, видані Гусятинським трудовим архівом Гусятинської районної ради щодо підтвердження періодів роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТзОВ "Увислівське" впродовж 1988-2000 років.

У зазначених довідках вказано, що в архівних документах фонду ТзОВ "Увислівське" містяться відомості про роботу в колгоспі на " ОСОБА_3 " за 1988 - 1990 роки; " ОСОБА_3 " за 1996 - 1997 роки; " ОСОБА_3 . ОСОБА_4 " за 1998 та 2000 роки; " ОСОБА_3 " за 1999 рік. Тобто, по батькові в первинних документах відсутнє або не відповідає по батькові за паспортом. Тому вищевказані архівні довідки не можуть враховуватись в якості підтвердження страхового стажу.

Позивач не погоджується з такою відмовою суб`єкта владних повноважень, вважає її протиправною та такою, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV)

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 , що при призначенні пенсії позивачем було подано архівні довідки від 04.11.2019 №№2015-2017, видані Гусятинським трудовим архівом Гусятинської районної ради щодо підтвердження періодів роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТзОВ "Увислівське" впродовж 1988-2000 років.

Як видно зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.05.2023 №4050-4009/В-02/8-1900/23, вищевказані архівні довідки не можуть враховуватись в якості підтвердження страхового стажу, оскільки у зазначених довідках вказано, що в архівних документах фонду ТзОВ "Увислівське" містяться відомості про роботу в колгоспі на " ОСОБА_3 " за 1988 - 1990 роки; " ОСОБА_3 " за 1996 - 1997 роки; " ОСОБА_3 . ОСОБА_4 " за 1998 та 2000 роки; " ОСОБА_3 " за 1999 рік, тобто, по батькові в первинних документах відсутнє або не відповідає по батькові за паспортом.

Суд зауважує, що спірний період роботи позивача підтверджено також записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.05.1971, а саме ОСОБА_1 :

1) 01.05.1988 прийнята на роботу в ТОВ "Увислівське", член ланки (протокол №5 від 01.05.1988);

2) 16.04.2000 звільнена з роботи в зв`язку з реформуванням господарства (наказ №32 від 16.04.2000)

3) 17.04.2000 прийнята на роботу в ТОВ "Хлібороб", член ланки (наказ №1 від 17.04.2000);

4) 06.12.2006 звільнена з роботи за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (наказ №38 від 06.12.2006).

На момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Таким суд вважає, що спірний період роботи згідно поданих при призначенні пенсій архівних довідок від 04.11.2019 №№2015-2017, виданих Гусятинським трудовим архівом Гусятинської районної ради щодо підтвердження періодів роботи позивача в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТзОВ "Увислівське" впродовж 1988-2000 років підлягає задоволенню.

При цьому суд зауважує, що позивачем також 12.05.2023 подана до відповідача заява про зарахування періоду догляду за дитиною до 3 років.

За нормами частини другої статті 181 КЗпП України відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до положень пункту "ж" абзацу третього статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах на підставі свідоцтва про народження.

За положеннями статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно форми РС-право до страхового стажу позивача зараховано період з 30.12.1988 по 12.10.1993 як догляд за дітьми до досягнення ними 3-річного віку.

Таким чином вказаний період з 30.12.1988 по 12.10.1993 не може бути повторно зарахований, оскільки страховий стаж враховується в одинарному розмірі.

Що стосується позовних вимог у частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТОВ "Увислівське", ТзОВ "Хлібороб" з 01.05.1988 по 06.12.2006 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 і врахувати під час зарахування до страхового стажу архівну довідку про трудовий стаж від 04.11.2019 №2018, архівну виписку від 04.11.2019 №2019, виданих Гусятинським трудовим архівом та здійснити перерахунок і виплату пенсії з моменту звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, тобто з 12.05.2023, то суд зазначає таке.

Як вбачається зі змісту заяви позивача довільної форми від 12.05.2023 та відповіді відповідача від 30.05.2023 за №4050-4009/В-02/8-1900/23 на вказану заяву ОСОБА_1 , така стосувалася виключно питання обчислення стажу роботи в колгоспі "Росія" та "Увислівське" за період з 1988 року по 1990 рік, з 1996 по 2000 роки згідно довідок №№2015, 2016, 2017 від 04.11.2019.

Спору стосовно зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТОВ "Увислівське", ТзОВ "Хлібороб" з 01.05.1988 по 06.12.2006 згідно архівної довідки про трудовий стаж від 04.11.2019 №2018, архівної виписки від 04.11.2019 №2019, виданих Гусятинським трудовим архівом для здійснення перерахунку і виплати пенсії з моменту звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 12.05.2023, на час звернення позивача до суду не існувало.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому, то позовні вимоги в частині зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі "Росія", КСП "Увислівське", ТОВ "Увислівське", ТзОВ "Хлібороб" з 01.05.1988 по 06.12.2006 згідно архівної довідки про трудовий стаж від 04.11.2019 №2018, архівної виписки від 04.11.2019 №2019, виданих Гусятинським трудовим архівом для здійснення перерахунку і виплати пенсії з моменту звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 12.05.2023 є передчасними та задоволенню не підлягають. Позов належить задовольнити частково.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 04.07.2023.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі згідно архівної довідки про трудовий стаж від 04.11.2019 №2015, архівної виписки від 04.11.2019 №2016, архівної довідки про людино-дні від 04.11.2019 №2017, виданих Гусятинським трудовим архівом Гусятинської районної ради, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 536,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, РНОКПП: 14035769).

Головуючий суддя Мартиць О.І.