Справа № 120/7808/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 вересня 2023 р. Справа № 120/7808/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

03.10.2022 року під час виконання бойового завдання позивач отримав поранення, у зв`язку з чим його було направлено до військової частини НОМЕР_2 , де він перебував на стаціонарному лікуванні з 04.10.2022 по 09.10.2022.

Як зазначає позивач, з 10.10.2022 року по 17.10.2022 року він перебував під наглядом лікаря військової частини в пункті тимчасової дислокації підрозділу (смт. Олександрівка, Слов`янський район Донецької області). Позивач звертає увагу, що саме в цей період у зв`язку з неможливістю його транспортування до іншого медичного закладу (через відсутність транспорту) він був змушений залишатися під наглядом лікаря саме військової частини.

В подальшому, внаслідок отриманого поранення, з 18.10.2022 року по 07.11.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області». З 08.11.2022 по 28.11.2022 року позивач перебував на реабілітаційному лікуванні в МРЦ МВС України «Південний Буг» м. Хмільник». З 26.12.2022 року по 20.01.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім. академіка О.І.Ющенка». З 30.01.2023 року по 10.02.2023 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», діагноз: «Стан після перенесеної вибухової травми (03.10.2022 р.). З 22.02.2023 року по 14.03.2022 року позивач перебував на реабілітаційному лікуванні в МЦ «Нові Санжари».

31.03.2023 року позивач пройшов медичний огляд військово - лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», за наслідком якого встановлено, що констатовані у позивача захворювання та травма так, пов"язано із захистом Батьківщини (наслідки вибухової травми 03.10.2023).

Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що увесь вищевказаний час він перебував на лікуванні внаслідок отриманого поранення, що пов`язано із захистом Батьківщини, відтак відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 він мав право на отримання виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. (пропорційно на місяць) за увесь час лікування.

Однак, відповідач нарахував та виплатив позивачу додаткову винагороду у розрахунку 100000 грн. на місяць виключно лише за період лікування позивача починаючи з 04.10.2022 року по 10.10.2022 року.

Позивач звернувся до відповідача з проханням зробити перерахунок додаткової винагороди за весь час його лікування, однак, відповідач надав письмову відмову на це, оформлену листом від 17.04.2023 № 50/28/12-Ш-1339. Обґрунтовуючи відмову, відповідач посилався на приписи п.7 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 року №89, згідно з якою додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень також виплачується військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або заходах, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій та отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) - за увесь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, але не більше періодів дії воєнного стану. Відповідач зазначив, що оскільки у виписному епікризі № 2728 будь-якої інформації щодо необхідності подальшого лікування не зазначено, перевідний епікриз, який оформлюють за потреби продовження лікування в іншому медичному закладі позивачу не видавався, відтак відсутні підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Також даною ухвалою встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення позову, вказуючи на те, що відповідно до абзаців 1, 4 п. 7 наказу №89 додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень також виплачується військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) - за увесь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарською комісії, але не більше періодів дії воєнного стану.

Отже, на думку відповідача, необхідною умовою для отримання додаткової винагороди є безперервне стаціонарне лікування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я.

Відповідач зазначає, що відповідно до виписного епікризу № 2782, виданого військовою частиною НОМЕР_2 МО України (Госпітальна група АДРЕСА_1 ), в період часу з 04.10.2022 року позивач перебував в госпітальному відділенні стаціонару зазначеного медичного закладу та 09.10.2022 був виписаний із госпітального відділення стаціонару із зазначенням діагнозу "Вибухова травма від 03.10.2022 р. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Акуботравма".

09.10.2022 року зазначеним медичним закладом позивачу був виданий виписний епікриз № 2782 та він повернувся до місця дислокації свого підрозділу, де виконував обов`язки військової служби перебуваючи під медичним наглядом медичних працівників військової частини.

Також відповідач зазначає, що отримання позивачем виписного епікризу свідчить про завершення його лікування в медичному закладі, а за час перебування позивача на амбулаторному, реабілітаційному лікуванні, або перебування під наглядом лікаря чи за час проходження ВЛК збільшена додаткова винагорода чинним законодавством взагалі не передбачена.

Відповіді на відзив позивач не подав.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини.

Позивач з 12.08.2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.01.2023 № 2 ( пункт 3 ) та копією військового квитка серії НОМЕР_3 від 05.11.2013.

03.10.2022 року під час виконання бойового завдання позивач отримав бойове поранення, внаслідок вибухової травми, що підтверджується первинними медичними картками від 03.10.2022 та 04.10.2022, довідкою про обставини травми від 21.03.2023 року №50/28/43-1002.

Згідно з первинними медичними картками від 03.10.2022 та від 04.10.2022 позивача було першочергово евакуйовано до ПХГП Никифорівка, а в подальшому до ПХГП м.Краматорськ, звідки було переведено до госпітальної групи Олександрівки.

З 04.10.2022 по 09.10.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в госпітальній групі військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується виписним епікризом № 2782, згідно з яким рекомендовано динамічний нагляд медика частини та дообстеження в плановому порядку ( а.с. 17 ).

В подальшому, з 10.10.2022 року по 17.10.2022 року позивач перебував під наглядом лікаря військової частини в пункті тимчасової дислокації підрозділу ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_4 від 21.03.2023 р. В довідці також зазначено, що необхідність перебування позивача в місці тимчасової дислокації підрозділу після стаціонарного лікування в госпітальній групі військової частини НОМЕР_2 пов"язана із неможливістю транспортування військовослужбовця в інший лікувальний заклад (а.с. 32).

З 18.10.2022 року по 07.11.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №773, в якій зазначено, що ОСОБА_1 ушпиталений для стаціонарного обстеження та лікування в плановому порядку за направленням медчастини в/ч НОМЕР_1 . Згідно з рішенням ЛКК від 01.11.2022, в зв"язку з тим, що хворий лікувався стаціонарно без значного покращення, він потребує реабілітаційного лікування.

Відповідно до довідки № 430, виданої лікарнею ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18.10.2022 по 07.11.2022 та на момент видачі вказаної довідки продовжував хворіти, причина тимчасової непрацездатності: травма під час служби та її наслідки (а.с. 27).

З 08.11.2022 по 28.11.2022 року позивач перебував на реабілітаційному лікуванні в МРЦ МВС України «Південний Буг» м. Хмільник», що підтверджується довідкою медичного реабілітаційного центру "Південний Буг" МВС України м. Хмільник, згідно з якою під впливом лікування загальний стан хворого незначно покращився, рекомендовано нагляд у невропатолога та психолога за місцем медичного обслуговування ( а.с. 19 ).

Відповідно до довідки № 1678, виданої лікарнею ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», позивач був звільнений від служби з 08.11.2022 по 29.11.2022 та приступив до служби 30.11.2022 (а.с. 26).

З 28.11.2022 по 25.12.2022 року позивач проходив військово - лікарську комісію в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», у зв"язку з отриманням травмування 03.10.2022 під час виконання бойових завдань, що підтверджується довідкою від 21.03.2023 ( а.с. 28 ).

З 26.12.2022 року по 20.01.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім.академіка О.І. Ющенка», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 15287. Виписаний у військову частину НОМЕР_1 . ( а.с. 20-21 ).

З 30.01.2023 року по 10.02.2023 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», що підтверджується довідкою № 191, причина тимчасової непрацездатності: загальне захворювання. Приступити до служби з 11.02.2023 року (а.с. 22).

З 22.02.2023 року по 14.03.2022 року позивач перебував на реабілітаційному лікуванні в МЦ «Нові Санжари», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 15 (а.с. 23).

Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що в період з 10.10.2022 по 14.03.2023 він перебував на лікуванні внаслідок отриманого поранення, що пов`язано із захистом Батьківщини, відтак відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 він мав право на отримання виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. (пропорційно на місяць) за увесь час лікування.

Однак, відповідач нарахував та виплатив позивачу додаткову винагороду у розрахунку 100000 грн. на місяць виключно лише за період стаціонарного лікування позивача починаючи з 04.10.2022 року по 10.10.2022 року (а.с. 31 ).

Позивач звернувся до відповідача з проханням зробити перерахунок додаткової винагороди за весь час його лікування.

Однак, відповідач надав письмову відмову, оформлену листом від 17.04.2023 №50/28/12-Ш-1339. Обґрунтовуючи відмову, відповідач посилався на приписи п.7 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої Наказом командувача національної гвардії України від 29.03.2022 року №89, згідно якого додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень також виплачується військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або заходах, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій та отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) - за увесь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, але не більше періодів дії воєнного стану. Відповідач зазначив, що оскільки у виписному епікризі № 2728 будь-якої інформації щодо необхідності подальшого лікування не зазначена, перевідний епікриз, який оформлюють за потреби продовження лікування в іншому медичному закладі позивачу не видавався, відтак відсутні підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з такого.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Як встановлено судом згідно з матеріалами справи, 03.10.2022 о 11:55, виконуючи бойове завдання, пов`язане із захистом Батьківщини, в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області, внаслідок обстрілу російськими військами із реактивних систем залпового вогню позицій ЗСУ, НГУ, головний сержант ОСОБА_1 отримав бойове травмування від розриву коло нього реактивного снаряду та був госпіталізований першочергово до ПХГП Никифорівка, а в подальшому до ПХГП м. Краматорськ, звідки був переведений до госпітальної групи військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), де перебував на стаціонарному лікуванні з 04.10.2022 по 09.10.2022, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виписним епікризом № 2782.

За час перебування на стаціонарному лікуванні з 04.10.2022 по 09.10.2022 відповідач виплачував позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000 грн., що передбачена Постановою № 168. Даний факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до виписного епікризу № 2782 позивачу рекомендовано динамічний нагляд медика частини та дообстеження в плановому порядку.

В подальшому, з 10.10.2022 року по 17.10.2022 року позивач перебував під наглядом лікаря військової частини в пункті тимчасової дислокації підрозділу ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_4 від 21.03.2023 р. В довідці також зазначено, що необхідність перебування позивача в місці тимчасової дислокації підрозділу після стаціонарного лікування в госпітальній групі військової частини НОМЕР_2 пов"язана із неможливістю транспортування військовослужбовця в інший лікувальний заклад.

З 18.10.2022 року по 07.11.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №773, в якій зазначено, що ОСОБА_1 ушпиталений для стаціонарного обстеження та лікування в плановому порядку за направленням медчастини в/ч НОМЕР_1 . Згідно з рішенням ЛКК від 01.11.2022, в зв"язку з тим, що хворий лікувався стаціонарно без значного покращення, він потребує реабілітаційного лікування.

Відповідно до довідки № 430, виданої лікарнею ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18.10.2022 по 07.11.2022 та на момент видачі вказаної довідки продовжував хворіти, причина тимчасової непрацездатності: травма під час служби та її наслідки.

З 08.11.2022 по 28.11.2022 року позивач перебував на реабілітаційному лікуванні в МРЦ МВС України «Південний Буг» м. Хмільник», що підтверджується довідкою медичного реабілітаційного центру "Південний Буг" МВС України м. Хмільник, згідно з якою під впливом лікування загальний стан хворого незначно покращився, рекомендовано нагляд у невропатолога та психолога за місцем медичного обслуговування.

Відповідно до довідки № 1678, виданої лікарнею ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», позивач був звільнений від служби з 08.11.2022 по 29.11.2022 та приступив до служби 30.11.2022.

З 26.12.2022 року по 20.01.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім.академіка О.І. Ющенка», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 15287. Виписаний у військову частину НОМЕР_1 .

З 22.02.2023 року по 14.03.2022 року позивач перебував на реабілітаційному лікуванні в МЦ «Нові Санжари», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 15.

За період з 10.10.2022 по 14.03.2023 року відповідач не виплачував позивачу додаткову винагороду у збільшеному розмірі в сумі 100000 пропорційно за місяць, а здійснював нарахування позивачу винагороди лише в розмірі 30000 грн., мотивуючи це тим, що після видачі виписного епікризу № 2782 військовою частиною НОМЕР_2 будь - якої інформації щодо подальшого лікування не зазначено, відтак і відсутні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами відповідача та наголошує на тому, що, в контексті спірних правовідносин, постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Як свідчать матеріали справи, в період з 10.10.2022 по 17.10.2022 позивач перебував в місці дислокації підрозділу н.п. Рай-Олександрівка Донецької області після стаціонарного лікування у військовій частині НОМЕР_2 Олександрівки, у зв`язку з неможливістю транспортування військовослужбовця в інший лікувальний заклад, що підтверджується довідкою начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2023 (а.с. 32 ).

Крім того, відповідно до виписного епікризу № 2782 позивачу рекомендовано динамічний нагляд медика частини та дообстеження в плановому порядку, що в подальшому і було зроблено, а саме з 18.10.2022 року по 07.11.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №773, в якій зазначено, що ОСОБА_1 ушпиталений для стаціонарного обстеження та лікування в плановому порядку за направленням медчастини в/ч НОМЕР_1 .

З наведеного слід дійти висновку про те, що в період з 10.10.2022 по 17.10.2022 позивач потребував продовження стаціонарного лікування, внаслідок отриманої травми 03.10.2022 року, однак, у зв`язку із відсутністю можливості транспортування до іншого лікувального закладу перебував в місці дислокації підрозділу н.п. Рай-Олександрівка Донецької області.

Відтак, суд доходить висновку, що вказаний період, як час переміщення позивача з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, має бути зарахований до періоду за який позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. на місяць, а тому дії відповідача щодо зменшення такої винагороди до 30000,00 грн. у відповідний період є протиправними.

Крім того, матеріалами справи підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні в періоди з 18.10.2022 року по 07.11.2022 року, з 08.11.2022 по 28.11.2022 року, з 26.12.2022 року по 20.01.2023 року, з 22.02.2023 року по 14.03.2022 року.

При цьому, щодо доводів відповідача, що в період з 08.11.2022 по 29.11.2022 та з 22.02.2023 по 14.03.2023 року позивач проходив реабілітаційне лікування, а тому збільшена винагорода за вказані періоди йому не може бути виплачена, суд такі твердження оцінює критично та вважає необгрунтованими.

Відповідно до приписів постанови №168 передбачено, що нарахування і виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. здійснюється особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних). В той же час, наведені приписи не виокремлюють випадки перебування на стаціонарному лікуванні в зв"язку з проходженням реабілітаційного лікування, як обставину, коли виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. не здійснюється.

При цьому суд наголошує, що згідно з дослідженою медичною документацією (виписками із медичної карти стаціонарного хворого ), позивач проходив реабілітаційне лікування саме в умовах стаціонару в МРЦ МВС України «Південний Буг» м. Хмільник» та МЦ «Нові Санжари» Національної гвардії України. Крім того, таке лікування відбувалося у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме отриманням позивачем 03.10.2022 вибухової травми, що підтверджується відповідним діагнозом, зазначеним у виписках з медичної карти стаціонарного хворого.

Відтак, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні з 18.10.2022 року по 07.11.2022 року, з 08.11.2022 по 28.11.2022 року, з 26.12.2022 року по 20.01.2023 року, з 22.02.2023 року по 14.03.2022 року, а тому дії відповідача щодо зменшення такої винагороди до 30000,00 грн. у відповідні періоди є протиправними.

В свою чергу, суд вважає необгрунтованими твердження позивача про наявність у нього права на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за період з 30.11.2022 по 25.12.2022, з 21.01.2023 по 29.01.2023, з 30.01.2023 по 10.02.2023 та з 11.02.2023 по 21.02.2023 виходячи з такого.

Так, в період з 28.11.2022 по 25.12.2022 позивач проходив військово-лікарську комісію в ДУ "ТМО МВС України по Вінницькій області", у зв`язку із отриманим травмуванням 03.10.2022 під час виконання бойових завдань в результаті обстрілу з РСЗВ позицій в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області, що підтверджується довідкою начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 ( а.с. 28).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 15287 позивач 20.01.2023 року виписаний у військову частину НОМЕР_1 ( а.с. 20-21 ).

З 30.01.2023 року по 10.02.2023 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», що підтверджується довідкою № 191, причина тимчасової непрацездатності: загальне захворювання. Приступити до служби з 11.02.2023 року (а.с. 22).

Відтак, в зазначений період позивач перебував на амбулаторному лікуванні, а не стаціонарному, і таке не було пов"язане з травмою під час служби чи її наслідками, а викликане загальним захворюванням.

Підсумовуючи суд зауважує, що позивачем не надано доказів перебування в період з 30.11.2022 по 25.12.2022, з 21.01.2023 по 29.01.2023, з 30.01.2023 по 10.02.2023 та з 11.02.2023 по 21.02.2023 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із отриманим пораненням 03.10.2022 або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відтак відсутні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за вказані періоди.

Разом з тим, доводи відповідача щодо наявності такого права у позивача лише у період з 04.10.2022 по 09.10.2022, оскільки стаціонарне лікування отриманого ОСОБА_1 поранення закінчилось видачею виписного епікризу № 2728, а пунктом 7 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України № 89 від 29.03.2022 ( далі - Інструкція ), передбачено виплату збільшеної додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України виключно за час безперервного стаціонарного лікування наслідків отриманого поранення (травми), суд не приймає до уваги, оскільки телеологічне тлумачення наведених приписів пункту 7 Інструкції у системному зв`язку з приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, дає підстави дійти висновку про те, що військовослужбовці, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво) під час безпосередньої участі у бойових діях та захисті України, мають право на збільшену до 100000,00 грн. додаткову винагороди за весь час перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) наслідків такого поранення (контузії, травми, каліцтва).

Тобто, виникнення вказаного права у військовослужбовців Національної гвардії України, зумовлено настанням двох фактів: отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) під час безпосередньої участі у бойових діях та захисті України, а також стаціонарне лікування наслідків такого поранення (контузії, травми, каліцтва). Сам по собі факт припинення стаціонарного лікування наслідків отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), а потім його продовження в силу об`єктивних причин (ускладнення після завершення лікування тощо) не можуть бути підставою для позбавлення військовослужбовця права на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди у тих періодах, коли військовослужбовець знаходився на стаціонарному лікуванні.

Аналогічні правові висновки викладено Сьомим апеляційним адміністративним судом в постанові від 28.06.2023 у справі № 240/19931/22.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, суд вважає що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде зобов"язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 10.10.2022 по 17.10.2022 включно, з 18.10.2022 по 07.11.2022 включно, з 08.11.2022 по 29.11.2022 включно, з 26.12.2022 по 20.01.2023 включно, з 22.02.2023 по 14.03.2023 включно, виходячи з її розміру 100000,00 грн ( сто тисяч гривень ) на місяць, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, адже від його сплати позивача звільнено в силу Закону України Про судовий збір від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 10.10.2022 по 17.10.2022, з 18.10.2022 по 07.11.2022, з 08.11.2022 по 29.11.2022, з 26.12.2022 по 20.01.2023, з 22.02.2023 по 14.03.2023,виходячи з її розміру 100000,00 грн ( сто тисяч гривень ) на місяць.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 10.10.2022 по 17.10.2022 включно, з 18.10.2022 по 07.11.2022 включно, з 08.11.2022 по 29.11.2022 включно, з 26.12.2022 по 20.01.2023 включно, з 22.02.2023 по 14.03.2023 включно, виходячи з її розміру 100000,00 грн ( сто тисяч гривень ) на місяць, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна