Справа № 320/448/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року № 320/448/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Національної поліції України та скасувати наказ від 16.12.2020 №1912 щодо накладення на капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади;

- зобов`язати Національну поліцію України виключити з особової справи ОСОБА_1 відомості про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було порушено порядок проведення службового розслідування, права позивача та необґрунтовано притягнуто його до відповідальності, оскільки строк дії попереднього дисциплінарного стягнення на момент затвердження висновку службового розслідування, вже сплив.

Ухвалою суду від 15 січня 2021 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав про правомірність оскаржуваного наказу щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, з огляду на вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу другого розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, абзацу другого та третього підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Національної поліції Українивід 16.12.2020 № 1912 до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора управління ювенальної превенції Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Дисциплінарне стягнення накладено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року, абзацу другого розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, що виразилось в грубому порушенні вимог абзацу другого та третього підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів Українивід 10 жотвня 2001 року № 1306, керуванні транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу, не відповідає вимогам стандартів, який ввезено з порушення особливостей тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України та належним чином не зареєстрованим.

Із зазначеним наказом позивач був ознайомлений підпідпис 22 грудня 2020 року.

Не згода позивачаіз наказом №1912 від 16.12.2020 в частині його звільнення з посади, зумовила звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

За визначенням частини першої статті 1 Закону України від 02.07.2015 N 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон N 580-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічноїбезпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У силу ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Так, матеріалами справи встановлено, що доповідною запискою від 03.09.2020 «Про можливе порушення службової дисципліни працівником Департаменту превентивної діяльності» начальник Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України (ДПД НПУ) полковник поліції ОСОБА_2 повідомив т.в.о. голови Національної поліції України Євгена Коваля про те, що 30 серпня 2020 року о 12.00 годині по вул. Петлюри, 15 у місті Києві нарядом патрульної поліції зупинено автомобіль «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , водій якого керував зазначеним транспортним засобом з номерними знаками ( НОМЕР_2 ), що не належать даному транспортному засобу.

Водієм виявився капітан поліції ОСОБА_1 , старший інспектор управління ювенальної превенції Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України. Поліцейськими стосовно ОСОБА_1 за порушення вимог пункту 2.9 Правил дорожнього руху, а також Митного кодексу України винесено постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення (ДП18 № 700610, ДП18 № 279044). У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 просисивт.в.о. голови НПУ ініціювати проведення службового розслідування.

Наказом Національної поліції України від 18.09.2020 № 747 призначено службове розслідування.

Наказом від 15.10.2020 року №810 продовжено строк проведення службового розслідування.

Відповідно до висновку службового розслідування щодо факту порушення службової дисципліни працівником Департаменту превентивної діяльності Національної поліції під час керування приватним транспортним засобом від 13.11.2020 дисциплінарна комісія вирішила, що до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора управління ювенальної превенції Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України має бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Даний висновок було затверджено головою НПУ ОСОБА_3 16.11.2020.

Позивач зазначає, у даному випадку службове розслідування не повинно було призначатися, оскільки у разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом про адміністративні правопорушення, рішення про притягнення до відповідальності приймаєтся на підставі зазначених матеріалів.

Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, в т.ч. матеріали службового розслідування, не погоджується із такими доводами позивача і зазначає наступне.

Згідно положень ч.1 ст.19 Закону «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону.

Відтак, може мати місце одночасне застосування до поліцейського як дисциплінарного стягнення, так і притягнення останнього до адміністративної, кримінальної чи цивільно-правової відповідальності.

Як свідчать матеріали справи, саме за порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, що виразилося у грубому порушенні вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: керуванні транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу, не відповідає вимогам стандартів, який ввезено з порушенням особливостей тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України та належним чином не зареєстрованим до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення.

Тобто, у даному випадку має місце факт одночасного притягнення ОСОБА_1 і до адміністративної, і до дисциплінарної відповідальності.

В зв`язку із цим, твердження позивача про протиправність проведення службового розслідування спростовано матеріалами справи.

Адже, до дисциплінарної відповідальності позивача було притягнуто за порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту та Правил етичної поведінки поліцейських, а не за порушення КУпАП.

Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні обов`язки поліцейського, серед яких, окрім іншого, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно частини 1 та 2 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерствавнутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського, шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Таким чином, за результатами проведення розслідування, відповідачем було встановлено порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, що виразилося у свідомому ігноруванні Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, керуванні транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу, не відповідає вимогам стандартів, який ввезено з порушенням особливостей тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України та належним чином не зареєстрованим.

Позивач, обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов зазначає, що його було притягнуто до відповідальності необґрунтовано, оскільки строк дії попереднього дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність від 02.06.2020 року на момент затвердження висновку службового розслідування, вже сплив.

Як встановлено судом за результатами розгляду справи, під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією, у відповідності до вимог частин 3, 4, 5 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 встановлено не було.

Водночас, було виявлено обставини, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , зокрема, вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.

Так, наказом НПУ від 02.06.2020 № 728 до капітана поліції ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність. З даним наказом позивач був ознайомився 10.06.2020 року.

Згідно вимог частини 2 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення , виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним.

Згідно вимог частини 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту, поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації), шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

Суд зауважує, що позивачем було оскаржено до Київського окружного адміністративного суду наказ №728 від 02.06.2020 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 року по справі № 320/6718/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

Відповідно по п.4 ч.1 ст. 23 Дисциплінарного статуту, строк дії дисциплінарного стягнення з моменту оголошення їх порушникові, зокрема у виді попередження про неповну службову відповідність, становить шість місяців.

Відтак строк дії дисциплінарного стягнення застосованого до позивача наказом НПУ від 02.06.2020 № 728, а саме, попередження про неповну службову відповідність тривав з 10.06.2020 по 10.12.2020,

Однак, у період строку дії дисциплінарного стягнення попередження про не повну посадову відповідність, а саме з 10.06.2020 по 10.12.2020, наказом НПУ від 18.09.2020 № 747 було призначено проведення ще одного службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом з номерними знаками, що йому не належать.

Частиною 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту визначено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Згідно ч.4 ст. 16 Дисциплінарного статуту, службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. У висновку за результатами службового розслідування зазначаються, зокрема, вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (п. 11 ч.І ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Частиною 12 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Відтак, первинним документом про застосування до поліцейського виду дисциплінарного стягнення слугує саме висновок, затверджений уповноваженим на те керівником. Адже саме уповноважений керівник вправі визначати вид дисциплінарного стягнення, що застосовується до порушника. В подальшому з даного приводу видається наказ.

Уповноваженим керівником, що затвердив висновок від 16.11.2020 за наслідками проведення службового розслідування на виконання наказу НПУ від 18.09.2020 № 747, було визначено вид дисциплінарного стягнення із урахуванням ч.12 ст.19 Дисциплінарного статуту, в межах строку дії попереднього дисциплінарного стягнення(попередження про не повну посадову відповідність).

В зв`язку із чим, твердження позивача, що наказ НПУ від 16.12.2020 № 1912 був винесений з порушенням вимог строку дії дисциплінарних стягнень є необґрунтованими.

Таким чином, судом встановлено, що службове розслідування відносно позивача було проведено відповідачем на підставі та в межах повноважень, відповідно до норм законодавства, спірний наказ прийнято на підставі та з дотриманням вимог Закону №580-VIII і Дисциплінарного Статуту, тому правові підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку із наведеним,суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

З огляду на те, що за результатами розглядусправи судом встановлено правомірність винесення наказу № 1912 від 16.12.2020 року, вимога про виключення з особової справи позивача відомостей про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, також не підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, відповідачем доведена правомірність оскаржуваного наказу, з огляду на що суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

В зв`язку із тим, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 72-77 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.