Справа № 120/3701/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 вересня 2023 р. Справа № 120/3701/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06 лютого 2022 року № 5 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зі змісту такого рішення слідує, що пенсійним органом не зараховано періоди роботи позивача відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою і підписом керівника підприємства, а також не зараховано і період навчання з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року в Луко-Барській технічній школі ДТСААФ по спеціальності водій-механік автомобільного крана згідно із свідоцтвом серії НОМЕР_2 та довідки від 04 січня 2023 року № 2, оскільки в наданих документах відсутня інформація щодо присвоєння заявнику кваліфікації.

Представник позивача вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06 лютого 2022 року № 5 про відмову в призначенні пенсії за віком, а також зобов`язати відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком з часу отримання права на неї, тобто з 04 жовтня 1962 року.

Ухвалою від 10 квітня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

01 травня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду такої заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 06 лютого 2023 року прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Представник відповідача зазначив, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано наступні періоди:

- з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою і підписом керівника чи уповноваженої ним особи;

- з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року - з огляду на те, що в свідоцтві про навчання не зазначено інформацію щодо присвоєння кваліфікації;

- окремі періоди за 2004-2008 роки та 2010-2013 роки, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб загальнообов`язкового державного соціального страхування сума сплачених позивачем внесків є меншою мінімального страхового внеску;

- жовтень-грудень 2022 року, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про підтвердження страхового стажу;

- з 01 червня 2000 року по 06 лютого 2002 року, оскільки період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності потребує підтвердження факту сплати страхових внесків.

З огляду на викладене представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 35 від 06 лютого 2023 року відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зі змісту такого рішення слідує, що для призначення пенсії за віком необхідно мати страховий стаж не менше 29 років. Проте страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 06 місяців 25 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Також у рішенні йдеться про те, що за результатами розгляду долучених до заяви документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:

- період роботи з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року, оскільки запис про звільнення у трудовій книжці від 09 лютого 1983 року серії НОМЕР_1 не засвідчено печаткою і підписом керівника чи уповноваженої ним особи, чим порушено пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58;

- період навчання з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року з огляду на те, що в свідоцтві про навчання від 07 липня 1980 року серії НОМЕР_2 та в довідці від 04 січня 2023 року № 2 відсутня інформація щодо присвоєння заявнику кваліфікації.

Також в рішенні звернуто увагу на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу за 2004-2008 роки та за 2010-2013 роки наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок, а за жовтень - грудень 2022 року взагалі відсутня інформація про підтвердження страхового стажу. Також за період здійснення підприємницької діяльності з 01 червня 2000 року по 06 лютого 2002 року відсутні документи про сплату страхових внесків, а також не надано свідоцтво про сплату єдиного податку або спеціальний торговий патент, або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідку про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

При цьому, виходячи зі змісту позовної заяви слідує, що представником позивача оскаржується рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії з підстав незарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року, а також періоду навчання з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується в означеній представником позивача частині, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас, як слідує зі змісту рішення про відмову в призначенні пенсії № 35 від 06 лютого 2023 року, однією з підстав для відмови в її призначенні є незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09 лютого 1983 року, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою і підписом керівника чи уповноваженої ним особи .

Надаючи оцінку таким доводам пенсійного органу, суд зауважує, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Таким чином, доводи відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року з підстав незасвідчення запису про звільнення печаткою і підписом керівника або уповноваженої ним особи є безпідставними.

Окрім того, іншою підставою для відмови в призначенні позивачеві пенсії є незарахування до страхового стажу періоду навчання на курсах водіїв в Луко-Барській технічній школі ДТСААФ з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року, оскільки в свідоцтві про навчання серії НОМЕР_2 та в довідці № 2 від 04 січня 2023 року відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.

Визначаючись із такими аргументами відповідача, суд враховує наступне.

На момент проходження позивачем курсів про підвищення кваліфікації водіїв діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року.

Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною 4 статті 48 згаданого вище Закону передбачалося, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання на курсах водіїв позивачем надано копію свідоцтва серії НОМЕР_2 , яким підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії "А", "В", "С" в ДТСААФ (свідоцтво оформлене російською мовою).

Довідкою № 2, що видана Хмільницькою технічною школою 04 січня 2023 року, підтверджується той факт, що з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року ОСОБА_1 навчався в Луко-Барській технічній школі ДТСААФ по спеціальності водій-механік автомобільного крана, за результатами якого видано свідоцтво водія транспортних засобів категорій "А", "В", "С" серії НОМЕР_2 та посвідчення № НОМЕР_3 .

При цьому разом із позовом подано копію посвідчення № НОМЕР_3 , яким також підтверджується те, що ОСОБА_1 з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року навчався за спеціальністю водій-механік автокрана в Луко-Барській технічній школі ДТСААФ. При цьому у такому посвідченні йдеться про те, що рішенням кваліфікаційної комісії ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію водія-механіка автомобільного крана.

Відтак критично слід оцінити посилання відповідача на відсутність інформації про присвоєння позивачеві кваліфікації, адже такі спростовуються наведеними вище доказами.

За таких обставин відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання в Луко-Барській технічній школі ДТСААФ з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року.

А тому суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині відмови в призначенні позивачеві пенсії з підстав незарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року, а також періоду навчання з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року в Луко-Барській школі ДТСААФ є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачеві пенсію за віком, то суд зауважує наступне.

Так, вище уже цитувалися положення статті 26 Закону № 1058-IV, згідно з якими право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відтак необхідними умовами для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 є досягнення ним необхідного віку (60 років), а також наявність страхового стажу не менше 29 років.

Так, вік заявника станом на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком становив 60 років 03 місяці 26 днів, а підтверджений пенсійним органом страховий стаж складав 27 років 06 місяців 25 днів, про що зазначено в оскарженому рішенні.

Водночас цим судовим рішенням вже встановлена протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині незарахування до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року, а також періоду навчання з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року в Луко-Барській школі ДТСААФ.

Таким чином, зарахувавши усі згадувані періоди роботи позивача до страхового (трудового) стажу, такий буде складати більше 29 років, що свідчить про дотримання і цієї вимоги для призначенні пенсії за віком.

З огляду на встановлені обставини Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській слід зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

При цьому слід врахувати те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку 04 жовтня 2022 року, а із заявою про призначення пенсії звернувся 30 січня 2023 року, тобто поза межами строку, що визначений пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, тому пенсію позивачу слід призначити з дня звернення за пенсією, тобто з 30 січня 2023 року, а не з 04 жовтня 1962 року як на тому наполягає представник позивача у позові.

Разом із тим вимога щодо зобов`язання відповідача виплачувати пенсію не підлягає задоволенню, адже виплата пенсії здійснюється після її призначення, а тому після призначення пенсії пенсійний орган здійснюватиме її виплату у відповідному розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 2000 гривень, що підтверджується квитанцією від 15 березня 2023 року.

Водночас належною сумою, що підлягала сплаті, складає 1073,60 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, а тому на його користь слід стягнути 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1073,60 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 35 від 06 лютого 2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком в частині незарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 лютого 2000 року по 10 вересня 2003 року, а також періоду навчання з 15 лютого 1980 року по 15 липня 1980 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 30 січня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20551088)

Рішення суду в повному обсязі складено 14.09.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович