Справа № 160/9308/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2023 року Справа № 160/9308/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1
АДРЕСА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
03.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за період з 22.02.2022 року по 30.03.2023 року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою в розмірі за період з 22.02.2022 року по 30.03.2023 року в розмірі 252510,69 грн. на користь ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 22.02.2022 року п 30.03.2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів на суми заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 22.02.2022 року по 30.03.2023 року однією сумою.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року, - позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 22.02.2022 року по 30.03.2023 року. Також просить врахувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2020 року по справі №160/7000/22, яким зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою за період з 06.06.2020 року по 21.02.2022 року.
Ухвалою від 05.05.2023 року позивача звільнено від сплати судового збору, прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
08.06.2023 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог. Так, з урахуванням змін, внесених Законом №2352-ІХ, які набрали чинності 19.07.2022 року, позивачу можливо нарахувати середній заробіток лише за 6 місяців. Відповідач наголошує, що виділення коштів за напрямком нарахування та виплати коштів (зокрема середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні) на виконання рішення суду відповідними кошторисами доходів та видатків не передбачено.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року по справі №60/7761/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення січень 2008 року, з урахуванням сплаченої суми.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.01.2023 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року у справі №160/7761/22 без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі №160/7761/22 відповідачем 31.03.2023 року виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 77 522,36 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів, яке міститься в матеріалах справи, та копією квитанції №326 від 30.03.2023 року.

Разом з тим, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 року по справі №160/7000/22 зокрема стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 95545,15 грн. (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень п`ятнадцять копійок).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 року у справі №160/7000/22 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 року у справі №160/7000/22 скасовано в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 95 545,15 грн та прийнято в цій частині нову постанову про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою за період з 06.06.2020 року по 21.02.2022 року.

03.04.2023 року позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 з заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за весь затримки по день фактичного розрахунку (31.03.2023 року) та провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої індексації з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Листом №676 від 12.04.2023 року відповідач повідомив, що відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів, оскільки коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Також вказано, що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати (індексації грошового забезпечення).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати (ст.110 КЗпП України).

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, внесені зміни до статті 117 КЗпП України, згідно яких у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина 1 статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (частина 2 статті 117 КЗпП України) .

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Згідно із статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Верховний Суд України у справі №6-2912цс16 ЄДРСР 64344972 зазначив: аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не можна погодитись із тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 зазначає: під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У касаційній скарзі у справі №759/1933/20 ЄДРСР 103402574 йдеться про те, що апеляційним судом не враховано те, що з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку, розмір якого в 4 рази більший за розмір загальної суми заборгованості та в 16 разів - за розмір самої заборгованості по заробітній платі. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18).

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі №824/399/17-а).

Оцінюючи докази та доводи сторін, суд бере до уваги, що стаття 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення; право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникає у разі фактичного розрахунку щодо всіх виплат, які нараховані, або щодо яких існує спір про їх розмір.

Окрім того, з 19.07.2022 року (набрав чинності з 19.07.2022 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352, яким внесені зміни до статті 117 КЗпП України) за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку але не більше ніж за шість місяців.

Фактичний розрахунок здійснений з позивачем 31.03.2023 року після набрання чинності статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352.

Оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду з урахуванням апеляційного оскарження від 29.07.2022 року у справі №160/7000/22 зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою за період з 06.06.2020 року по 21.02.2022 року, позивач реалізував надане йому право притягти відповідача до відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП України, тому повторне стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі статті 117 КЗпП України призведе до застосування непередбаченої подвійної відповідальності за одне і теж триваюче порушення.

Беручи до уваги зміст статті 61 Конституції України (ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення), суд дійшов висновку, що до відповідача судом застосована відповідальність за несвоєчасний розрахунок під час звільнення позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №19-РС від 03.06.2020 року зі служби, тому підстави для повторного притягнення до відповідальності Військової частини НОМЕР_1 .

За встановлених судом обставин і оцінених доводів та доказів сторін підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 22.02.2022 року по 30.03.2023 року відсутні, тому суд визнає позовні вимоги необгрунтованими і адміністративний позов до задоволення не належить.

Керуючись ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко