Справа № 260/994/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/994/22 пров. № А/857/11934/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
Кухтея Р. В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року (ухвалене у м. Ужгород, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Ващиліна Р.О., дата складання повного тексту рішення не зазначена) у справі №260/994/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Богачов Володимир Володимирович звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене «Протоколом №9 спільного рішення командування та житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 24 листопада 2021 року в частині відмови у призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення відносно позивача;

зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення відповідно до п.п. 9, 10, 11, 12 «Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення» (при визначенні Адміністрацією державної прикордонної служби України загальної суми видатків з Державного бюджету на надання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для військовослужбовців та членів їх сімей).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Житлової комісії НОМЕР_2 прикордонного загону, оформлене Протоколом №9 від 24 листопада 2021 року в частині відмови у призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язано житлову комісію НОМЕР_2 прикордонного загону розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, відповідно до п.п. 9, 10, 11, 12 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728.

Стягнуто із Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 998,00 грн. (Дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 00 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що позивач звільнений з військової служби в запас не за віком, станом здоров`я, а також не у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, а у зв`язку із закінчення строку дії контракту, що на переконання апелянта свідчить про правомірність прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні компенсації за житло.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі звільнення військовослужбовця в запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту та наявністю у нього більше 20 років календарної вислуги за відсутності підстав для зняття його з обліку, наведених у пункті 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, за такою особою зберігається право на перебування на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, а отже і право на грошову компенсацію за належне їй для отримання жиле приміщення відповідно до вимог ч. 9 ст. 12 Закону №2011 та Порядку №728.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України, в тому числі в НОМЕР_2 прикордонному законі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі Мукачівський прикордонний загін).

Під час проходження служби ОСОБА_1 зі складом сім`ї 6 осіб перебував у списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень по ІНФОРМАЦІЯ_3 під № 6 від 21.06.2013 року та у списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов по ІНФОРМАЦІЯ_3 під №1 із 21.06.2013 року. Так, 03.10.2017 року поданим рапортом позивач дав згоду на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї житло та погодився зняти його з квартирного обліку у разі отримання відповідної грошової компенсації, проте, жодних рішень з даного приводу відповідачем не прийнято.

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.06.2019 року №277-ОС підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) з посади помічника начальника загону начальника відділення міжнародного співробітництва.

Наказом начальника Мукачівського прикордонного загону від 30.07.2019 року №311-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 серпня 2019 року.

28.09.2020 року позивач звернувся в контактний центр Державної прикордонної служби України з приводу свого права на отримання житла або відповідної компенсації. З наданої відповіді вбачається, що на виконання розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2017 року №Е/721-7471 з метою визначення потреби в коштах на надання грошової компенсації за належні для отримання військовослужбовцями та членами їх сімей жилі приміщення та можливості виплати такої компенсації у 2017 році, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №728 від 02.09.2015, Мукачівським прикордонним загоном було надіслано до Адміністрації Державної прикордонної служби України список осіб, які перебувають на квартирному обліку, мають право та надали письмову згоду отримати грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення у Мукачівському прикордонному загоні із зазначенням потреби в коштах окремо по кожній сім`ї. В той же час, повідомлено, що на даний час відсутня житлова площа, яка може бути надана для постійного проживання позивача.

Адміністрація Державної прикордонної служби України у відповідь ОСОБА_1 зазначила, що коштів для виплати грошової компенсації на належне для отримання житло на 2020 рік не передбачено; на момент відповіді в м. Мукачево відсутнє вільне житло належного розміру; у разі надходження житла для проживання в м. Мукачево або коштів для надання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, питання про надання житла або коштів вирішуватиметься житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 грудня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_4 проінформував ОСОБА_1 , що 02 грудня 2020 року відбулось спільне засідання командування та житлової комісії відповідача та відповідно до протоколу №8, за результатами перевірки житлової справи військовослужбовця запасу ОСОБА_1 встановлено, що він звільнений з військової служби у запас та дія Порядку затвердженого Постановою КМУ №728 від 02.09.2015 року на військовослужбовця та членів його сім`ї не поширюється.

Вказані вище обставини були встановлені рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №260/1307/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а тому, відповідно до положень ст. 78 КАС України, повторному доведенню не підлягають.

Не погоджуючись з таким рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 оскаржив таке в судовому порядку. Так, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 №260/1307/21, яке набрало законної сили 04 листопада 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Мукачівського прикордонного загону задоволено частково. Визнано протиправними дії житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 рішення, передбаченого Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728. Зобов`язано житлову комісію Мукачівського прикордонного загону повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, та прийняти рішення про задоволення заяви або відмову у її задоволенні відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 02.09.2015 року № 728. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав на ім`я голови житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву, в якій просив надати йому та членам його сім`ї грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення.

За результатами розгляду такої заяви рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленим протоколом №9 від 24.10.2021, у призначенні грошової компенсації за належне військовослужбовцю та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення було відмовлено у зв`язку з тим, що вимогами п. 2 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №728, зазначено вичерпний перелік осіб, на яких такі поширюється. Враховуючи те, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, то він не входить до такого переліку.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ).

Абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР далі - ЖК), іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статей 9, 43 ЖК громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно із статями 48, 49 ЖК жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів.

Відповідно статті 12 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2006 № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - постанова № 1081) затвердив Порядок № 1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно із пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

У відповідності до пункту 29 Порядку №1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Як слідує зі змісту пункту 9 статті 12 Закону №2011-ІІ та пункту 29 Порядку №1081 особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку, має право на залишення на квартирному обліку з підстав, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшені житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку № 1081.

При цьому колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 26 Закону України 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави дійти висновку, що у словосполученні «звільнення з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я», що міститься у пункті 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ такі умови як вік і стан здоров`я, відносяться виключно до поняття «звільнення у відставку», як варіанту (способу) звільнення з військової служби, і жодним чином не відноситься до поняття «звільнення у запас».

Така юридична визначеність зазначених понять підтверджується висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 359/2295/17, від 08.04.2020 у справі № 683/2197/18 (провадження № 61-14634св19), від 15.10.2020 у справі № 636/1424/19 (провадження № 61-449св20).

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця в запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту та наявністю у нього більше 20 років календарної вислуги за відсутності підстав для зняття його з обліку, наведених у пункті 30 Порядку № 1081, за такою особою зберігається право на перебування на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов відповідно до вимог пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 728.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі №260/764/21 та від 28 грудня 2020 у справі № 683/2271/18.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції вірно встановив, що оскільки позивач має календарну вислугу на військовій службі понад 20 років та під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно позивач має право на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення відповідно до вимог ч. 9 ст.12 Закону №2011 та Порядку №728.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_1 )залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі № 260/994/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос