Справа № 280/5474/23
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 вересня 2023 року Справа № 280/5474/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А)

про: визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

17.07.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.06.2023 № 42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу позивача періоди його роботи з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком з 25.04.2023;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Вельможко А.І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1132518 від 15.07.2023.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у нього наявний необхідний стаж для призначення пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.06.2023 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням від 20.06.2023 № 42 відповідач відмовив у призначенні пенсії відповідного виду через відсутність у нього необхідного обсягу загального страхового стажу. Зокрема, до загального страхового стажу позивача не був включений період його роботи у Російській Федерації з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996 відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 , оскільки 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

З даного приводу позивач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Отже, оскільки спірний період роботи позивача у Російській Федерації був набутий у період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, він підлягає зарахуванню пенсійним органом до загального страхового стажу позивача. Додатково позивач зауважив, що період його роботи з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996 належним чином підтверджується відомостями трудової книжки серія НОМЕР_2 , будь-яких зауважень до їх оформлення пенсійний орган не висловив. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про протиправність рішення відповідача від 20.06.2023 № 42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на викладене, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження), про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного листа (а.с.27), у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву, а також не надіслав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

22.08.2023 судом отримано письмові пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вх.№ 36437 від 22.08.2023), в якому пенсійний орган просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки страховий стаж за період роботи позивача з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996 має бути підтверджений відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зауважив, що позивач не підтвердив страховий стаж за спірні періоди роботи відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надав доказів сплати страхових внесків за спірні періоди до Пенсійного фонду Російської Федерації. Також представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у письмових поясненнях зазначив, що 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З огляду на викладені обставини, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 12.07.2002.

12.06.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV).

За правилами екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи були передані на розгляд відповідачу.

Рішенням від 20.06.2023 № 42 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с.15).

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії відповідач зазначив, що до загального страхового стажу позивача не може бути зараховано період його роботи в Російській Федерації з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996 відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 , оскільки 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992) (а.с.15). Загальний стаж позивача становить 28 років 2 місяці 24 дні (а.с.15).

Оцінюючи правомірність рішення відповідача від 20.06.2023 № 42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Так, судом встановлено, що позивач з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996 працював в Російській Федерації. Зокрема, як вбачається з трудової книжки серія НОМЕР_2 від 04.06.1981, у період з 01.01.1992 по 26.04.1993 позивач обіймав посаду електромонтера 5 розряду в службі головного енергетика на Заводі «Аневматика» (записи №№ 13-15), у період з 29.04.1993 по 28.02.1994 посаду слюсаря-сантехніка в Акціонерному товаристві закритого типу «Тамбрандс-Санкт-Петербург» (записи №№ 16-17), у період з 21.03.1994 по 20.06.1994 посаду слюсаря-сантехніка в Акціонерному товаристві закритого типу «АББІ» (записи №№ 18-19), у період з 21.06.1994 по 01.09.1996 посади виробника робіт та начальника енергоцеху в Кооперативі «Об`єкт» (записи №№ 20-22) (а.с.8-13).

Також суд встановив, що позивач 12.06.2023 подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заяву про призначення пенсії за віком, яка за правилами екстериторіальності була передана на розгляд відповідачу. Однак, рішенням від 20.06.2023 № 42 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, оскільки 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді (а.с.15).

У контексті оцінки спірних правовідносин суд вважає за необхідне звернутись до положень Угоди від 13.03.1992, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного загального страхового стажу, а також на дату виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст. 3 Угоди від 13.03.1992 всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

За приписами ст. 6 Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У ст. 8 Угоди від 13.03.1992 визначено, що органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11).

Згідно зі ст. 13 Угоди від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Суд також вважає за необхідне звернутись до змісту Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 (далі Угода від 15.04.1994), ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР «Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів» (далі Закон України від 11.07.1995 № 290/95-ВР).

Відповідно до ст. 1 Угоди від 15.04.1994 вона регулює основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Згідно зі ст. 4 Угоди від 15.04.1994 трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

За змістом статті 9 Угоди від 15.04.1994 питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 або (і) двосторонніми угодами.

З огляду на зміст наведених вище положень нормативно-правових актів, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Суд також зауважує, що законодавством України було передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалася така діяльність. При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески.

У даному випадку спір між сторонами виник щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача для призначення пенсії періоду роботи в Російській Федерації з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996 відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 , через припинення Російською Федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді від 13.03.1992. При цьому, суд виходить із того, що оскільки Угода від 13.03.1992 була чинною на момент роботи позивача в Російській Федерації, такий період роботи підлягав зарахуванню до загального стажу позивача.

Аналогічний правозастосовний підхід викладений у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі № 300/180/23, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною даному публічно-правовому спору (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 112155539)

Щодо посилання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на ненадання позивачем відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку та доказів сплати страхових внесків за спірні періоди до Пенсійного фонду Російської Федерації суд вважає за необхідне зазначити, що вказаний підхід пенсійного органу порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії. Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території Російської Федерації, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на пенсійне забезпечення з урахуванням його заробітної плати.

Подібна правова позиція висловлена Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.08.2023 по справі № 280/1207/23, яка за предметом свого правового регулювання також є аналогічною даному публічно-правовому спору, та є усталеною на рівні правозастосовної практики (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 113127250).

З огляду на викладені обставини у їх сукупності суд оцінює рішення відповідача від 20.06.2023 № 42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV як протиправне. Будь-яких доказів зворотнього відповідачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 20.06.2023 № 42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу позивача періоди його роботи з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком з 25.04.2023, суд виходить із такого.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Отже, суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки рішенню відповідача від 20.06.2023 № 42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу позивача періоди його роботи з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення позивачем пенсійного віку, а саме з 25.04.2023.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу позивача періоди його роботи з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком з 25.04.2023 є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтовано протиправність рішення відповідача від 20.06.2023 № 42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV, а також вмотивовано, що до загального стажу позивача слід зарахувати періоди його роботи з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком з 25.04.2023.

У свою чергу, відповідач не надав суду відзиву на позовну заяву, а також не надіслав будь-яких доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією про сплату від 16.07.2023 № 39532 (а.с.17) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 858,00 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 139, 143, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А) про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.06.2023 № 42 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.01.1992 по 26.04.1993, з 29.04.1993 по 28.02.1994, з 21.03.1994 по 20.06.1994, з 21.06.1994 по 01.09.1996, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком з 25.04.2023.

Судовий збір у розмірі 858,00 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 00 копійок) присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 15 вересня 2023 року.

Суддя О.В. Прудивус