Справа № 260/4018/22
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 вересня 2023 року

м. Київ

справа №260/4018/22

адміністративне провадження №К/990/29803/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4018/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказів, зобов`язання нарахувати і виплатити додаткову винагороду, одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані відпустки, недоплачену частину грошового забезпечення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні позивачу нарахування та виплати з 28 лютого 2022 року по 08 серпня 2022 року додаткової винагороди у розмірі 30000 грн на місяць, яка передбачена постановою КМ України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 28 лютого 2022 року по 08 серпня 2022 року додаткову винагороду у розмірі 30000 грн на місяць, яка передбачена постановою КМ України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні позивачу нарахування та виплати з 28 лютого 2022 року по 08 серпня 2022 року одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбаченої частинами першою та шостою статті 9 Закону України № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 28 лютого 2022 року по 08 серпня 2022 року одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, передбачену частинами першою та шостою статті 9 Закону України № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні позивачу нарахування та виплати передбаченої Законом України № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року «Про відпустки» та Законом України № 2136-IX від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» грошової компенсації за 10 календарних днів додаткові відпустки за 2021 рік та 10 календарних днів додаткової відпустки за 2022 рік, як працівнику, який має дітей, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу передбачену вказаними Законами грошову компенсацію за 10 календарних днів додаткові відпустки за 2021 рік та 10 календарних днів додаткової відпустки за 2022 рік, як працівнику, який має дітей, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення з 02 квітня 2022 року по 24 липня 2022 року, відповідно до пункту 4 частини II наказу ДБР № 516 від 21 вересня 2020 року «Про затвердження Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати» в сумі 69627 грн 47 коп;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 02 квітня 2022 року по 24 липня 2022 року відповідно до пункту 4 частини II наказу ДБР № 516 від 21 вересня 2020 року «Про затвердження Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати» в сумі 69627 грн 47 коп;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті підвищеної на 50 відсотків заробітної плати позивача за період з 24 лютого 2022 року по 08 серпня 2022 року у відповідності до частини першої постанови КМ України № 708 від 05 вересня 2018 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також працівників державних і комунальних установ, закладів, організацій, які фінансуються з бюджету і розміщені в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення»;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищену на 50 відсотків заробітну плату за період з 24 лютого 2022 року по 08 серпня 2022 року у відповідності до частини першої постанови КМ України № 708 від 05 вересня 2018 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також працівників державних і комунальних установ, закладів, організацій, які фінансуються з бюджету і розміщені в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення»;

визнати протиправними та скасувати накази відповідача № 21 ОС/ДСК та № 22 ОС/ДСК від 01 квітня 2022 року, що стосуються начальника Третього оперативного відділу (з дислокацією у м.Херсон) ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача скасувати вищевказані накази.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, яка полягає у незабезпеченні своєчасного і належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06 серпня 2022 року в частині виплати йому при звільненні з Державного бюро розслідувань компенсації додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, за 2021-2022 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06 серпня 2022 року в частині виплати йому при звільненні з Державного бюро розслідувань компенсації додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, за 2021-2022 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з врахуванням висновків цього судового рішення та із інформуванням в установленому порядку про результати його розгляду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі подало 29 серпня 2023 року через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

З матеріалів касаційної скарги встановлено, що вона оформлена без дотримання вимог частини четвертої статті 330 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник просить поновити йому строк на касаційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на подачу касаційної скарги посилається на складну військову ситуацію в м. Запоріжжя, постійні ракетні удари по інфраструктурі міста та області та часті повітряні тривоги, що значно ускладнюють роботу скаржника.

Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою вказаної статті визначено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 26 квітня 2023 року, повне судове рішення складено 28 квітня 2023 року, відповідно останнім днем його оскарження було 29 травня 2023 року.

Вперше скаржник подав касаційну скаргу 29 травня 2023 року, яку ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2023 року. Копію цієї ухвали доставлено до Електронного кабінету скаржника 09 червня 2023 року. Вдруге скаржник подав касаційну скаргу 09 липня 2023 року, яку ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2023 року. Копію цієї ухвали доставлено до Електронного кабінету скаржника 31 липня 2023 року. Втретє скаржник подав касаційну скаргу 29 серпня 2023 року.

Оцінивши наведені у клопотанні відповідача про поновлення пропущеного строку доводи, Верховний Суд дійшов висновку, що такі не свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку на касаційне оскарження на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року.

Право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на касаційне оскарження, покликаним на дотримання принципу принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Сам по собі факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.

Верховний Суд наголошує, що посилання скаржника лише на введення воєнного стану на території України, масові обстріли, що призвели до довготривалих повітряних тривог, не можуть бути поважною причиною для поновлення строку на подання касаційної скарги для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до Верховного Суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану, масовані ракетні удари по території України, довготривалі повітряні тривоги, вплинули на його роботу, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання касаційної скарги.

Неналежна організація процесу щодо оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання касаційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання касаційної скарги.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2022 року у справі №560/403/22, від 03 листопада 2022 року у справі № 560/15534/21, від 18 січня 2023 року у справі №560/2836/22, від 31 січня 2023 року у справі № 380/4273/21, від 28 лютого 2023 року у справі №400/6312/21 та ін.

Зокрема, Судом не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачу через запровадження в Україні воєнного стану звернутись до Верховного Суду із касаційною скаргою, починаючи з дати виготовлення повного судового рішення (28 квітня 2023 року), а сам факт запровадження воєнного стану в Україні, збільшення в м. Запоріжжя повітряних тривог, їх тривалості, без обґрунтування неможливості звернення до Суду у розумні строки із зазначенням конкретних обставин, не може вважатись поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.

Разом з цим, Верховний Суд наголошує, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань.

У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, неодноразове повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Також колегія суддів враховує те, що скаржник подавав повторно касаційні скарги майже через тридцять днів з дня отримання ним копій ухвал Верховного Суду про повернення касаційної скарги, що не свідчить про те, що такі скарги подавалися без зайвого зволікання.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Отже, оскільки скаржник є суб`єктом владних повноважень, який в умовах воєнного часу зобов`язаний здійснювати свої повноваження на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та не надав доказів в підтвердження існування об`єктивних непереборних обставин, які унеможливлювали вчасне звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, Верховний Суд не вбачає підстав для визнання наведених Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі причин пропуску такого строку поважними.

Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Частинами першою і другою статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, відповідно до правил статті 332 КАС України касаційну скаргу слід залишити без руху та встановити скаржнику строк для усунення вказаних недоліків шляхом наведення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження із наданням відповідних доказів на обґрунтування заяви про поновлення строку на подачу касаційної скарги, або належного обґрунтування причин пропуску такого строку із наданням відповідних доказів.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 330, 332 КАС України,

у х в а л и в:

Відмовити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4018/22.

Залишити без руху касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4018/22.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.А. Губська

М.В. Білак

Ж.М. Мельник-Томенко ,

Судді Верховного Суду