Справа № 200/2600/23
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року Справа№200/2600/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неперерахунку ОСОБА_1 пенсії за період з 01.08.2021 року по 01.01.2023 року та невиплати ОСОБА_1 різниці між фактично отриманою пенсією та пенсією, яку він мав отримувати як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 01.08.2021 року по 01.01.2023 року,

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 13486010) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену пенсію за період з 01.08.2021 року по 01.01.2023 року в розмірі 165 643,34 грн.,

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 13486010) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що йому Донецькою обласною державною адміністрацією було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3) серії НОМЕР_2 від 12.10.2005 року. Враховуючи рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 16.03.2021 року, яким було вирішено про відсутність правових підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначеного Донецькою обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 , відповідачем було з 01.08.2021 року зменшено розмір пенсії. Разом з тим, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року по справі № 200/11056/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2022 року, вищевказане рішення Комісії, оформлене протоколом № 1 від 16.03.2021 року, визнано протиправним та скасовано. Станом на теперішній час перерахунок пенсії та відповідна виплата різниці між фактично отриманою позивачем пенсією та пенсією, яку він мав отримувати як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 1.08.2021р. по 1.01.2023р. йому так і не проведено.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/2600/23 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Засобами електронного зв`язку, відповідачем до суду було надано відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що листом Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 24.06.2021 № 01-21/761/0/200-21 повідомлено, що 16.05.2021 проведено засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. За підсумками Комісії ОСОБА_1 не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження. У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 з 01.08.2021 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. 08.12.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок пенсії, а саме про перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 на пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону № 796. ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону № 796.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Окрім того, як аргумент для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідач зазначив на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Засобами електронного зв`язку позивачем надана до суду відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з запереченнями відповідача та зазначає, що до скасування зазначеного рішення Комісії у нього не було підстав для звернення до суду з позовом про стягнення недоплаченої пенсії, оскільки такі підстави виникли саме внаслідок визнання протиправним та скасування судом вищезазначеного рішення Комісії, яке в свою чергу було підставою для зменшення позивачу розміру пенсії.

При цьому вказані рішення та постанова прийняті в порядку письмового провадження та направлені на адресу позивача засобами поштового зв`язку супровідним листом Донецького окружного адміністративного суду від 9.01.2023. Відтак, шестимісячний строк звернення з даним позовом до суду спливав 09.07.2023 в той час як він звернувся до суду 08.06.2023, тобто в межах шестимісячного строку.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_3 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2022 №1217-.

Позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) серії НОМЕР_4 .

Позивач, також має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданого Артемівсько-Дебальцівським ОМВК Донецької області, 01 квітня 2009 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради 11 квітня 2017 року, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Як зазначає відповідач у листі від 02.09.2021 №0500-1502-8/627/68, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію по другій групі інвалідності, як особа з інвалідністю внаслідок каліцтва/захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, призначену відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 24.06.2021 року №01-21/761/0/200-21 надано до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області інформацію щодо переліку осіб, яким не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження. Під номером 8 списку осіб, яким не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження Комісією зі спірних питань за травень 2021 року, зазначено ОСОБА_1 .

Як зазначає відповідач, з 01.08.2021 року ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Даний факт також підтверджується рішенням пенсійного органу від 16.07.2021 №97.

Судом також встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року по справі №200/11056/21, позовні вимоги ОСОБА_1 до комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, Донецької обласної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, оформлене протоколом № 1 від 16.03.2021 року.

Зобов`язано Донецьку обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 1) серії А синього кольору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2022 року апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі № 200/11056/21- залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі № 200/11056/21 - залишено без змін.

Матеріали справи містять посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 1) серії НОМЕР_7 , виданого ОСОБА_1 24 листопада 2022 року Дніпропетровською обласною державною адміністрацією.

8 грудня 2022 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про перехід на інший вид пенсії (по закону ЧАЕС).

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про перерахунок пенсії від 12.12.2022 №97, позивачу призначено з 08.12.2022 пенсію за ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

7 січня 2023 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України з адвокатським запитом стосовно недоплаченої позивачу пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До адвокатського запиту, представником позивача було додано зокрема рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року по справі №200/11056/21 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2022 року.

Відповідь відповідача за результатом розгляду звернення представника позивача від 7 січня 2023 року в матеріалах справи відсутня.

Вважаючи у зв`язку із цим свої права порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно положень статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» («Rees v. United Kingdom») Європейський суд з прав людини зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»" та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення встановлено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон України №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що законодавцем надано право особі обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058-ІV, або спеціальним Законом №796-XII.

Так, судом встановлено, що до 01.08.2021 року ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності ІІ групи на умовах Закону №796-XII.

Підставою для переведення позивача на пенсію по інвалідності з 01.08.2021 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV слугувала інформація Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 24.06.2021 року №01-21/761/0/200-21 щодо не підтвердження Комісією зі спірних питань факту виконання робіт у зоні відчуження, ОСОБА_1 .

Водночас, позивач, скориставшись своїм правом, оскаржив рішення комісії зі спірних питань до адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року по справі №200/11056/21, позовні вимоги ОСОБА_1 до комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, Донецької обласної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, оформлене протоколом № 1 від 16.03.2021 року.

Зобов`язано Донецьку обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 1) серії А синього кольору.

У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2022 року апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі № 200/11056/21- залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі № 200/11056/21 - залишено без змін.

Слід зауважити, що за своєю правовою природою пенсія є єдиним (або основним) джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини, пенсія підпадає під захист ст. 1 Протоколу 1 (право власності). Зокрема, у своїй практиці ЄСПЛ інтерпретує поняття майно дуже широко, та зараховує до нього рухоме і нерухоме майно, а також майнові і немайнові інтереси. Неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що позбавлення особи майна є втручанням у право власності особи (зокрема, у справах «Andrejeva v. Latvia» (App. № 55707/00, § 77) «Stummer v. Austria» (App. № 37452/02, § 82),ЄСПЛ підтвердив, що принципи, які застосовуються у справах щодо порушення ст. 1 Протоколу 1, поширюються на пенсії). Якщо чинне законодавство держави передбачає пенсійні виплати, це повинно розглядатись як таке, що генерує майновий інтерес («Carson and Others v. the United Kingdom», App. № 42184/05, § 64, «Lakicervic and others v. Monte»).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, враховуючи, що рішення комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, за результатом якого позивача було переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнано протиправним та скасовано, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок його пенсії з 01.08.2021 по 07.12.2022 на умовах Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідачем безпідставно не здійснено такий перерахунок.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої пенсії в розмірі 165 643,34 грн., суд зазначає, що статтею 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991року № 1788-XII визначено, що призначення і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Підпунктом 5 пункту 4 Про затвердження положень про територіальні органи Пенсійного фонду України та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22 грудня 2014 року визначено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача з перерахунку пенсії є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

При цьому, суд зазначає, що стягненню підлягають суми розраховані та підтверджені судом у відповідному розмірі.

Суд зауважує, що лише відповідач має виключну компетенцію в питаннях обрахунку суми пенсії, яку необхідно виплати позивачу за спірним перерахунком.

З огляду на положення статей 5 та 245 КАС України адміністративний суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі рішення, дії або бездіяльність протиправними і зобов`язати відповідача провести нарахування та/або виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, враховуючи що позовна вимога про стягнення недоплаченої пенсії в розмірі 165 643,34 грн. є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яке полягає у визнанні протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.08.2021 по 07.12.2022 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.08.2021 по 07.12.2022, з урахуванням вже виплачених сум.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 07 лютого 2023 року у справі 823/2108/18.

Суд звертає увагу, що позивачем не було надано відповідних доказів, а отже, позивачем не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Стосовно строку звернення до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Така позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20..

Верховний Суд у постанові від 02.03.2021р. у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Як встановлено судом, позивач 08.12.2022 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про перехід на інший вид пенсії (по закону ЧАЕС).

Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 р. № 1279, визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги.

Пункт 2 Порядку №1279 визначає, що виплатний період - визначений період виплати пенсій, грошової допомоги за відомостями на виплату пенсій, грошової допомоги, який установлюється з 4 по 25 число кожного місяця або в інший строк, визначений цим Порядком або сторонами договору.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1279, відомості формуються уповноваженим органом щодо кожного виплатного об`єкта в одному примірнику за датами виплати пенсій, грошової допомоги згідно з графіком. Кожна відомість розміщується на одній сторінці і складається з виплатної частини та відривного талона.

У відомостях щодо кожного виплатного об`єкта застосовується щомісячна нумерація починаючи з першого номера у межах одного місяця.

Сформовані відомості комплектуються для кожного виплатного об`єкта, підписуються відповідальним працівником уповноваженого органу і засвідчуються печаткою (за наявності).

Пунктом 13 Порядку №1279 визначено, що відомості та інші супровідні документи передаються до уповноваженої організації на паперових та електронних носіях у порядку, визначеному договором, не пізніше ніж за три робочих дні до початку виплатного періоду.

Аналізуючи положення Порядку №1279, суд дійшов висновку, що позивач про порушення свого права міг дізнатися лише у наступному виплатному періоді, який розпочався з січня 2023 року.

Оскільки позивач звернувся до суду 08.06.2023 року, суд зазначає, що даний позов подано в межах встановленого строку звернення до суду.

При цьому, суд також погоджується з твердженнями позивача про те, що до скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, оформлене протоколом № 1 від 16.03.2021 року у позивача не було підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки такі підстави виникли саме внаслідок визнання протиправним та скасування судом вищезазначеного рішення Комісії.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.08.2021 по 07.12.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.08.2021 по 07.12.2022, з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 вересня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.В. Кочанова