Справа № 120/14027/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

18 вересня 2023 р. Справа № 120/14027/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Немирівського районного управління поліції Головного управління поліції у Вінницькій області про скасування акту, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Немирівського районного управління поліції Головного управління поліції у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 04 січня 2023 року в смт Вапнярці по вулиці Незалежності відповідач вилучив належний йому транспортний засіб Volkswagen Passat, про що складено відповідний акт вилучення транспортного засобу.

У зв`язку з такими діями поліцейських позивач змушений був звернутися до Тульчинської окружної прокуратури з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за згаданим вище фактом позивачеві стало відомо, що його транспортний засіб перебуває в Немирівському районному управлінні поліції Головного управління поліції у Вінницькій області.

13 червня 2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути належний йому транспортний засіб, проте ОСОБА_1 повідомили, що він має сплатити кошти за евакуацію транспортного засобу, а також за його зберігання.

Лише після сплати коштів йому повернули транспортний засіб.

Позивач не погоджується із складеним відповідачем актом вилучення транспортного засобу, у зв`язку із чим звернувся до суду з вимогою його скасувати.

Також позивач стверджує, що такими діями відповідач заподіяв йому матеріальну шкоду в розмірі 10195 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, яку слід стягнути на його користь.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ознайомившись із позовною заявою та долученими до неї документами, доходжу висновку, що поданий позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому визначення публічно-правового спору наведено у пункті 2 частини 1 статті 4 КАС України, відповідно до якої під таким розуміється спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; такою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Під суб`єктом владних повноважень у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим. Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер), що є визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції.

Для з`ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за своїм змістом є приватноправовий спір, однією з ознак якого є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника такого спору. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Окремо слід звернути увагу на приписи частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року та ряду інших вказав, що словосполучення "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "... поняттями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відтак суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зі змісту позовної заяви слідує, що предметом оскарження у ній визначено акт вилучення транспортного засобу, що складений посадовими особами Немирівського районного управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 04 січня 2023 року.

Однак, на переконання суду, складений поліцейськими акт про вилучення транспортного засобу, на скасуванні якого наполягає позивач, сам по собі не спричиняє виникнення будь-яких прав та обов`язків у осіб чи суб`єктів владних повноважень, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, а тому не можуть бути предметом спору в суді.

Такий документ не є правовим актом індивідуальної дії та відповідно не тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків у позивача.

За таких обставин акт вилучення транспортного засобу не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, що може бути оскаржений в судовому порядку.

Відтак відсутність спору виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18 та постанові від 20 березня 2019 року у справі № 810/5854/14.

При цьому в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене позовна вимога щодо скасування акту затримання (вилучення) транспортного засобу не підлягає розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Щодо вимог, які стосуються відшкодування моральної та матеріальної шкоди, то тут варто врахувати наступне.

Так, у позовній заяві окрім скасування акту затримання транспортного засобу йдеться про відшкодування позивачеві моральної шкоди в розмірі 5000 гривень та матеріальної шкоди в розмірі 10195 гривень.

Відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Приписи частини 5 статті 21 КАС України застосовні в тому випадку, якщо позов заявлено з метою вирішити публічно-правовий спір (тобто основною вимогою має бути оскарження рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень); при цьому похідна вимога має стосуватися відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень.

Зважаючи на те, що позовна вимога щодо скасування акта про затримання транспортного засобу не підлягає судовому розгляду, а іншої вимоги щодо вирішення публічно-правового спору позивачем не заявлено, тому вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не належить в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктами 8 та 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1-2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як визначено у частині 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відтак зміст спірних правовідносин свідчить про приватноправовий характер спору в частині вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене суд доходить висновку, що поданий позов в частині скасування акту затримання транспортного засобу не належить розглядати як в порядку адміністративного судочинства, так і в порядку будь-якого іншого судочинства.

Водночас вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди належить розглядати місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170, 171, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Немирівського районного управління поліції Головного управління поліції у Вінницькій області про скасування акту, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович