Справа № 300/2856/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2023 р. справа № 300/2856/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мандрик Владислав Володимирович, до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій щодо нарахування і виплату додаткової винагороди за липень 2022 року, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , військовослужбовець), в інтересах якого діє адвокат Мандрик Владислав Володимирович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат), звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі по тексту також відповідач, військова частина, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дій воєнного стану" від 28.02.2022 за №168 (надалі по тексту також Постанова №168, постанова Уряду від 28.02.2022 за №168), у розмірі 30 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за липень 2022 року;
- зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі 30 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за липень 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постаново №168, у розмірі 70 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року;
- зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі 70 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року.
Дана заява до суду надійшла засобами електронного зв`язку на електрону пошту із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" та підписана електронно-цифровим підписом ОСОБА_3 , який діє на підставі ордера.
Підставою звернення до суду із вказаним позовом є, на переконання позивача, протиправне не нарахування та не виплата додаткової винагороди у розмірах 30 000,00 гривень та 70 000,00 гривень відповідно, установленої постановою Уряду від 28.02.2022 за №168, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2022 за №200.
Мотивуючи позовну заяву ОСОБА_2 вказує, що як солдат є військовослужбовцем Збройних сил України за мобілізацією командир 2 розвідувального відділення розвідувального взводу ВЧ НОМЕР_1 .
В період з 21.04.2022 по 05.04.2023 позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у східній частині Донецького оперативного району, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2023 за №360.
У зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, як вважає позивач, він набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі, збільшеному до 100 000,00 гривень, відповідно до пункту 1 Постанови №168, за період з 21.04.2022 по 05.04.2023.
Водночас, відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2022 за №200 прийнято рішення вважати позивача таким, що з 10.07.2022 по 18.07.2022 своєчасно не повернувся до місця служби з лікувального закладу в умова воєнного стану без поважних причин, а тому на підставі пункту 9.4. Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 (надалі по тексту також Окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022, Окреме доручення) позивача не було включено до наказу про виплату додаткової винагороди за липень 2022 року.
Зокрема, згідно з довідкою про доходи від 29.04.2023 за №361 встановлено, що позивачу не було нараховано за липень 2022 року додаткову винагороду на період дії воєнного стану.
Отож, попри безпосередню участю в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, відповідачем було незаконно та необґрунтовано позбавлено позивача додаткової винагороди за липень 2022 року у розмірі 30 000,00 гривень та у розмірі 70 000,00 гривень, відповідно до пункту 1 Постанови за №168.
Звертає увагу суду на те, що на момент спірних правовідносин, як вважає позивач, не існувало жодного наказу Міноборони України, який би одночасно:
- вважався регуляторним актом у розумінні Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності";
- зачіпав соціально-економічні права, свободи й законні інтереси військовослужбовців, що проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, а саме визначав порядок та умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168;
- містив відомості про реєстрацію в Міністерстві юстиції України у встановленому порядку, а, відтак, вважався таким, що пройшов правову експертизу і набув чинності у порядку, встановленому законодавством;
- підлягав застосуванню підчас не включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороду, передбаченої саме Постановою №168.
Враховуючи, що Окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022 не було зареєстроване у Міністерстві юстиції України, його положення, за аргументами позивача, не можуть застосовуватися підчас прийняття рішення про не включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану, регламентованої Постановою №168.
Відтак, ОСОБА_1 стверджує, що протягом липня 2022 року був військовослужбовцем Збройних Сил, проходив військову службу у період дії воєнного стану, приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у східній частині Донецького оперативного району, що підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.
Додатково звертає увагу суду, що факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за "своєчасне нез`явлення до місця служби" не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому за липень 2022 року додаткової винагороди.
Так, статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 за №551-XIV (надалі по тексту також Дисциплінарний Статут ЗСУ, Дисциплінарний статут, Статут) визначає види дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до військовослужбовця.
Наведений перелік видів дисциплінарних стягнень, як вважає позивач, є вичерпним і додатковому розширенню не підлягає, а тому застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачена нормами Дисциплінарного Статуту ЗСУ, отже знаходиться поза межами правового поля.
Водночас, Постанова №168 також не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю.
Крім того, пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України, передбачено, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України.
Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1,3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі. Цією ж ухвалою суд витребував у відповідача необхідні пояснення та письмові докази на засвідчення відповідних обставин і спростування доводів позивача.
Відповідач 08.06.2023 скористався правом на подання відзиву на позов (а.с.50-58, 61-94). Відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини.
В першу чергу, відповідач із посиланням на внесені з 19.07.2022 зміни до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також КЗпП України), якою припинене дію редакції такої норми про відсутність обмежень будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати, вважає, що позивач пропустив як шестимісячний загальний так і місячний (спеціальний) строк звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання військову частина нарахувати і виплатити додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168. У зв`язку із вказаним відповідач просить залишити без розгляду адміністративний позов.
По суті спору зазначив, що посилання позивача на довідку Військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2023 за №361 про підтвердження факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є підставою для нарахування і виплати збільшеного розміру додаткової винагороди до 100 000,00 гривень, є хибним та не відповідає положенням Постанови №168 й прийнятим на її виконання нормативно-правовим актам.
Зазначена довідка, відповідно до викладених в ній відомостей, є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, а не виплати додаткової винагороди у певному розмірі.
За період з перебування позивача на службі з 10.07.2022 по 18.07.2022 посадовими особами відповідача проведено службове розслідування, за наслідками якого наказом Військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2022 за №200, серед іншого:
- встановлено подію не повернення позивача до місця служби з лікувального закладу в умовах воєнного стану без поважних причин з 10.07.2022 по 18.07.2022;
- на підставі пункту 9 Окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022 вирішено не включати позивача до наказу про виплату додаткової винагороди за липень 2022 року.
Відповідач наполягає на застосуванні пункту 9.4 Окремого дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022, за змістом якого до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 гривень та 100 000,00 гривень не включаються військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Керуючись вказаними положеннями Окремого доручення, спірну невиплату винагороди у відношенні до позивача реалізовано пунктом 4 наказу відповідача №180 від 01.08.2022.
Як вказує представник військової частини позивач не оскаржував в адміністративному та судовому порядку накази відповідача від 12.08.2022 за №200 і від 01.08.2022 №180, а відтак останні є чинними.
З приводу посилань позивача на неможливість застосування у спірних правовідносинах Окремого доручення з підстав не здійснення його реєстрації в Міністерстві юстиції України, у зв`язку із чим його норми не можуть застосовуватися при прийнятті рішення щодо нарахування/не нарахування додаткової винагороди, відповідач послався на приписи підпункт 24 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014, за змістом яких Міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.
З огляду на вище зазначене, відповідач не вбачає правових підстав для невиконання норм Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022, яке надійшло до Військової частини НОМЕР_1 встановленими засобами зв`язку та є обов`язковим для виконання.
На підставі вказаного представник військової частини просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
При вирішенні заявленого у відзиві на позов клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_4 у зв`язку із недотриманням (пропуском) останнім строків звернення до суду, встановлених статтею 122 КАС України, суд виходить із наступних аргументів.
Суд частково погоджується із доводами відповідача, зокрема, дійсно Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 за №2352-ІХ внесені суттєві зміни до статті 233 КЗпП України. Строки звернення до суду із питань оплати праці/невиплати заробітної плати стали обмеженими 3-ма місяцями.
Разом з тим, як свідчить численна практика Верховного Суду положення КАС України, в тому числі і частина 5 статті 122 Кодексу не містить чітко визначених строків звернення саме в питання оплати праці у відносинах публічної служби, у зв`язку із чим при застосуванні строків звернення до суду у разі порушення законодавства про оплату праці слід керуватися положеннями Кодексу законів про працю України.
При цьому слід зважати, що Законом України №540-IX від 30.03.2020 КЗпП України доповнений пунктом 1 прикінцевих положень, у відповідності до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин, що був введений на всій території України з 12.02.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", тривав до 30.06.2023 включно.
В досліджуваному випадку позивач подав адміністративний позов 19.05.2023, що свідчить про дотримання ОСОБА_5 строків звернення до суду за сформованими ним позовними вимогами.
Саме керуючись такими мотивами, суд при відкритті провадження у справі сформував висновок про дотримання строків звернення, визначених статтею 122 КАС України, у зв`язку із чим доводи відповідача у цій частині є безпідставними.
Варто мати на увазі, що відповідно до пункту 14 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (надалі по тексту також Порядок №260), грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Одночасно із надходженням відзиву на позов, 08.06.2023, відповідач подав клопотання про залучення Військової частини НОМЕР_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (а.с.59-60).
Дане клопотання мотивоване тим, що відповідач є відокремленим підрозділом Військової частини НОМЕР_2 з окремим кодом ЄДРПОУ, але без права юридичної особи, має печатку з зображенням малого Державного Герба України та своїм найменуванням "Військова частина НОМЕР_1 ", КОД " НОМЕР_3 " веде листування, таємне та нетаємне діловодство, проте входить до спільного фінансового господарства Військової частини НОМЕР_2 , тому Відповідач не має самостійного балансу, немає відкритого розрахункового рахунку у банку та не здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Фінансове та матеріально-технічне забезпечення відповідача здійснюється управлінням Військової частини НОМЕР_2 , до складу якої військова частина входить, в межах коштів, передбачених на зазначені цілі.
Відповідач, як учасник справи, який не має самостійного балансу, та не здійснює; казначейське обслуговування бюджетних коштів, буде позбавлений можливості на реалізацію свого процесуального права на оскарження ухваленого у справі судового рішення через неможливість сплатити судовий збір, що ставить сторони у процесу у завідомо нерівні умови.
Крім того, ухвалення рішення у вказаній справі на користь позивача, як вважає представник Військової частини НОМЕР_1 створить для Військової частини НОМЕР_2 обов`язок нарахувати на виплатити позивачеві грошові кошти у вигляді додаткової винагороди, що свідчить про можливість впливу результатів розгляду справи на права, інтереси та обов`язки останнього.
Оцінюючи доводи відповідача суд виходить із наступних мотивів.
По перше, відповідно до пунктів 7 і 9 частини 1 статті 4 КАС України:
- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
По друге, на всіх документа, оформлених Військовою частиною НОМЕР_1 наявні кутовий штам, гербова печатка (із зображенням малого Державного Герба України), відомості про адресу реєстрації та коду військової частини.
По третє, як слідує із копій усіх розпорядчих документів, наявних в матеріалах справи оформлених у відношенні солдата ОСОБА_1 , такі складені саме Військовою частиною НОМЕР_1 й підписані командуванням (керівництвом) такої частини.
По четверте, коментовані документи засвідчують обставину перебування солдата ОСОБА_1 на військовій службі саме в складі Військової частини НОМЕР_1 .
В матеріалах справи відсутні докази, що солдат ОСОБА_1 перебував чи перебуває на військовій службі в складі Військової частини НОМЕР_2 .
По п`яте, Військова частина НОМЕР_1 не надала жодного належного і допустимого доказу на засвідчення обставин, визначених самостійно у власній довідці №439 від 02.06.2023 (а.с.62).
По п`яте, відсутність у Військової частини НОМЕР_1 самостійного балансу, відкритих рахунків у банку та не здійснення казначейського обслуговування бюджетних коштів, в розмінні пунктів 7 і 9 частини 1 статті 4 КАС України не позбавляє таку військову частину статусу суб`єкта владних повноважень та відповідача у даній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 .
Відповідач не довів, що:
- позивач не перебував і не перебуває у відносинах публічної служби із Військовою частиною НОМЕР_1 ;
- свою неможливість самостійно, без іншого суб`єкта, вчинити належні дії/прийняти владно-правлінські рішення, за умови ухвалення відповідного рішення у справі, з метою ініціювання перед Військовою частиною НОМЕР_2 виділення відповідних коштів (асигнувань) для нарахування і виплати спірної додаткової винагороди, право на отримання якої у позивача, як і інших військовослужбовців, що перебувають у складі Військової частини НОМЕР_1 , станом на липень 2022 рокі і на дату ухвалення судового рішення, передбачені Постановою №168.
Судом не можуть братися до уваги аргументи про те, що станом на ту чи іншу календарну дату у відносинах підпорядкування і функціонування одного суб`єкта владних повноважень наявний той чи інший суб`єкт владних повноважень, від діяльності якого залежить фінансування першого, - так як після ухвалення рішення у справі, чи після видачі виконавчого листа або в ході здійснення виконавчого провадження відповідний суб`єкт може вибути, а його місце зайнятий інший.
Ключовим у спірному випадку є те, чи перебуває позивач у відносинах публічної служби із відповідачем, а також те, чи наділений останній, на час вирішення спору, достатнім обсягом владної управлінської функцій організувати нарахування і виплату спірної додаткової винагороди.
В досліджуваному випадку суд окремо керується приписами абзацу 5 пункту 8 розділу І Порядку №206, за змістом якого грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.
Відповідач не довів перед судом, що солдат ОСОБА_1 не перебуває на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі на час вирішення спору по суті.
За таких обставин і сформованих висновків клопотання відповідача не підлягає до задоволення.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяв, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Солдат ОСОБА_1 в період спірних правовідносин перебував на військовій службі за мобілізацією на посаді командир 2 розвідувального відділення розвідувального взводу Військової частини НОМЕР_1 .
За наслідками реалізації наказу військової частини №137 від 18.07.2022 проведено службове розслідування за фактом своєчасного нез`явлення до місця служби з лікарняного закладу без поважних причин командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 .
В ході такого розслідування позивач 18.07.2022 надав пояснення, в якому вказав, що 30.06.2022 у зв`язку із погіршанням стану здоров`я звернувся за медичною допомогою до поліклініки 1121 з денним стаціонаром, де в результаті проходив амбулаторне лікування з 30.06.2022 по 09.07.2022, підтвердженням чого є відповідні медичні документи (виписка №1246 від 30.06.2022 і виписка №1316 від 05.07.2022). Після завершення амбулаторного лікування у зазначеному медичному закладі позивач деякий час перебував вдома, вирішуючи сімейні питання, після чого вирушив до міста Дніпро з метою повернення до Військової частини НОМЕР_1 . До Військової частини у місті Добропілля повернувся 18.07.2022 у другій половині дня, про що склав відповідний рапорт.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2022 за №200 прийнято рішення (а.с.93-94):
- вважати командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 таким, що з 10.07.2022 по 18.07.2022 своєчасно не повернувся до місця служби з лікувального закладу в умова воєнного стану без поважних причин (пункт 2);
- на підставі пункту 9.4. Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 не включати командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 до наказу про виплату додаткової винагороди за липень 2022 року (пункт 3)
- оголошено командиру 2 розвідувального відділення розвідувального взводу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 догану (пункт 6).
Згідно пункту 13 додатку №4 до наказу відповідача від 01.08.2022 за №180 солдату ОСОБА_6 не виплачено додаткову винагороду військовослужбовця, як такому, що самовільно залишив військову частину (а.с.63-64).
На час розгляду справи та вирішення спору по суті позивач не надав докази скасування, зміни чи оскарження коментованих наказів відповідача від 01.08.2022 за №180 і від 12.08.2022 за №200.
Військова частина НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 видала "Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України" за №360 від 29.04.2023 (надалі по тексту також Довідка №360 від 20.03.2023, Довідка №360), за змістом якої позивач з 21.04.2022 по 05.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в східній часині Донецького оперативного району. В довідці, серед іншого, зазначено, що остання є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (а.с.17).
Позивач, посилаючись на зміст Довідки №360 від 29.04.2023, не погоджується із не нарахуванням та не виплатою йому додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 гривень. Вважаючи себе таким, що в липні 2022 року брав безпосередню участь у бойових діях та/або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), вказуючи на неможливість застосування Окремого доручення, яке може вважатися нормативним документом, що врегульовує порядок нарахування і виплати спірної винагороди, звернувся в суд за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Насамперед, посилання позивача на довідку Військової частини НОМЕР_1 за №360 від 29.04.2023 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що начебто вона підтверджує факт перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та є підставою для нарахування та виплати збільшеного розміру додаткової винагороди до 100 000,00 гривень, є повністю хибним та суперечить положенням Постанови №168 та прийнятим на її виконання нормативно-правовим актам.
Зазначена Довідка, відповідно до викладених в ній відомостей, є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, а не виплати додаткової винагороди у певному розмірі.
Слід враховувати, що правова природа інституту "учасника бойових дій", підстави, умови і порядок надання такого статусу та правова природа інституту "додаткової винагороди", передбаченої Постановою №168, підстави, умови, порядок її нарахування і виплати є абсолютно різними та не допускають аналогії в застосуванні, тлумаченні.
Так, пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, які несуть службу в органах і установах в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 21 Постанови №168 встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Зазначений пункт введений в дію постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, якою визначено, що вона застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Указу Президента України від 24.02.2022 за №64 "Про введення воєнного стану в Україні", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України, Міністерством оборони України прийнято наказ №98 від 01.04.2022, яким розділ I Порядку №260 доповнено пунктом 17.
На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (пункт 17 розділу І Порядку №260).
Серед іншого таким наказом визначено, що коментований пункт 17 розділу І Порядку №260 - застосовується з 24 лютого 2022 року.
Оцінюючи питання порядку і умов виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, в тому числі спірної додаткової винагороди, суд вважає за необхідне звернутися до приписів підпункту 24 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014, за змістом яких Міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168, Міністром оборони України 23.06.2022 видано Окреме доручення №912/з/29 (а.с.65-71).
В силу вимог пунктів 14 і 15 Окремого доручення, останнє застосовується з 01.06.2022 та підлягає доведенню до відома кожної окремої військової частини (установи) із встановленням контролю за її виконанням.
Приписами пункту 1 Окремого доручення №912/з/29, серед іншого, під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" (надалі по тексту також бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених)противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Відповідно пункту 2 Окремого доручення №912/з/29 на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
- 100 000,00 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30 000,00 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Тобто, аналізуючи вищезазначені положення, чітко прослідковується наявність необхідних умов для виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень пропорційно часу участі у таких діях або заходах - безпосередня участь та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Приписами пункту 3 Окремого доручення №912/з/29 встановлено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Слід мати на увазі, що пунктом 5 і 6 Окремого доручення №912/з/29 виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень визначено здійснювати на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (надалі по тексту також військові частини) особовому складу військової частини. В цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100 000,00 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Разом з тим, підпунктом 9.4. пункту 9 Окремого доручення №912/з/29 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Як з`ясовано в розгляді справи, наказом Військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2022 за №200, серед іншого:
- встановлено подію своєчасного не повернення позивача до місця служби з лікувального закладу в умовах воєнного стану без поважних причин з 10.07.2022 по 18.07.2022;
- на підставі пункту 9 Окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022 вирішено не включати позивача до наказу про виплату додаткової винагороди за липень 2022 року;
- оголошено позивачу догану.
Керуючись вказаними положеннями Окремого доручення, спірну невиплату винагороди у відношенні до позивача реалізовано пунктом 4 наказу відповідача №180 від 01.08.2022.
Позивач не оскаржував в адміністративному та судовому порядку накази відповідача від 12.08.2022 за №200 і від 01.08.2022 №180, а відтак останні є чинними.
Факт "своєчасного не повернення позивача до місця служби з лікувального закладу в умовах воєнного стану без поважних причин з 10.07.2022 по 18.07.2022" відповідач кваліфікував як "самовільне залишили військові частини/місця служби".
У спірному випадку суд не встановив зі сторони відповідача не дотримання норм пункту 17 розділу І Порядку №260 та підпункту 9.4. пункту 9 Окремого доручення №912/з/29.
Суд не може погодитися із аргументами позивача про те, що у спірний період часу був відсутній правовий акт, який би визначав порядок, умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Аналогічне розуміння щодо способу застосування положень пункту 9 Окремого доручення №912/з/29 сформовані Восьмим апеляційним адміністративним судом у постановах від 27.07.2023 у справі №300/4541/22 (провадження №А/857/7406/23), від 26.07.2023 у справі №300/474/23 (провадження №А/857/8886/23), від 12.06.2023 у справі №936/1085/22 (провадження №А/857/4736/23) і від 14.03.2023 у справі №260/5234/22 (провадження №А857/2683/23).
Щодо доводів позивача про неможливість позбавлення його додаткової винагороди так як статтею 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України відсутній такий вид стягнення як "не включаються військовослужбовця до наказу про виплату додаткової винагороди", то суд керується такими мотивами.
Дійсно, позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачена нормами Дисциплінарного Статуту ЗСУ та не є видом дисциплінарного стягнення.
В досліджуваному випадку дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано пунктом 6 неоскарженого наказу відповідача №200 від 12.08.2022. В свою чергу, спірні дії військової частини вчинені на підставі пункту 17 розділу І Порядку №260 та підпункту 9.4. пункту 9 Окремого доручення №912/з/29 як наслідок встановлення обставини, наявність якої зобов`язує командира (начальника) не включати до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень військовослужбовця, які самовільно залишили військові частини/місця служби за місяць, у якому здійснено порушення, яким у відношенні до ОСОБА_1 є липень 2022 року.
Зважаючи на правове регулювання спірних правовідносин, з`ясовані обставини, суд не вбачає в діях Військової частини НОМЕР_1 порушень при нарахуванні і виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень 2022 року, а також не встановив, що відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд звертається до положень Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 коментованого закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Позивач із посиланням на Довідку №3067 від 20.03.2023, виданої Військовою частиною НОМЕР_4 , стверджує, що відповідно до чинного законодавства набув статусу учасника бойових дій так як приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 24.02.2022 по 17.03.2023 (а.с.22).
Попри вказане, суд відзначає, що підставою для звільнення від сплати судового збору при вирішенні питання про відкриття провадження у справі стали положення пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", за змістом яких від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Так як на день звернення до суду позивач був діючим військовослужбовцем, а зміст його позовних вимог входить до предмету справ, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, та виходячи із того, що позивач фактично не сплачував судовий збір, то в силу вимог статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають розподілу.
Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача (адвокат) Мандрик Владислав Володимирович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), АДРЕСА_2 ;

відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ), м. Старобільськ, Старобільський район, Луганська область, 92700.

Суддя Чуприна О.В.