Справа № 307/3427/23
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/3427/23
Провадження № 2-а/307/25/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання Уманська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови.

В позові зазначає, що 07 серпня 2023 року о 20 год. 37 хв. уповноважений представник відповідача, а саме інспектор Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області Попович П.П., без складання протоколу виніс постанову серії ЕАС №7479933 про притягнення позивача до відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, тобто за те, що він 07.08.2023 року о 20 год. 32 хв. в м. Тячів по вул. Армійська здійснив розворот перетнувши вузьку суцільну лінію, чим порушив вимоги розмітки проїжджої частини доріг (п.34 ПДР України).

Позивач зазначає, що дії та рішення відповідача є незаконними з огляду на те, що 7 серпня 2023 року о 20 год. 37 хв. він заїхав в місто Тячів і напроти стадіону його по центральній дорозі наздогнав автомобіль поліції та мигаючими сигналами зобов`язав вчинити аварійну зупинку. До нього підійшов поліцейський, представився і попросив пред`явити посвідчення водія та документи на транспортний засіб. Позивач пред`явив документи та спитав про причину зупинки. Поліцейський повідомив, що причина в тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Заперечивши стан алкогольного сп`яніння поліцейський заявив, що він занадто розумний та подзвонив комусь по телефону та просив привезти пристрій "Драгер" для проведення освідчення. Через якийсь час під`їхали інші поліцейські, які провели перевірку на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого було визначено його перебування у стані алкогольного сп`яніння. Після цього відносно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Після складення протоколу поліцейський заявив, що потрібно підписати постанову про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КупАП, тобто за те, що він 07.08.2023 року о 20 год. 32 хв. в м. Тячів по вул. Армійська здійснив розворот перетнувши вузьку суцільну лінію, чим порушив вимоги розмітки проїжджої частини доріг (п. 34 ПДР України), як причину зупинки для перевірки на стан алкогольного сп`яніння.

Позивач стверджує, що із ситуації що склалася, очевидною є безпричинність його зупинки працівниками поліції 07.08.2023 року о 19 годині 50 хвилин, складання протоколу поліцейським Ключкей М.Н. за ст. 130 ч.1 КУпАП того дня о 20 год. 05 хв. із зазначенням у протоколі про відсторонення його від керування автомобілем, а після такого відсторонення поліцейський ОСОБА_2 виніс постанову про те, що о 20 годині 32 хвилини, через пів години після відсторонення його від керування автомобілем, він перетнув суцільну розмітку на вузькій дорозі, як підставу для зупинки його для цілеспрямованого освідчення на стан алкогольного сп?яніння.

З оскарженою постановою не погоджується, вважає, що така складена стосовно нього за відсутності правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, а тому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії EAC №7479933 про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень та закрити провадження по адміністративні справі.

04.09.2023 року, від представника відповідача Головного управління національної поліції в Закарпатській області Олексій В.В., надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування заперечень щодо позовних вимог, представник зазначає, що оскаржувана постанова виносилась з дотриманням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердже наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395. Посилання позивача на порушення ГУНП Закарпатській області законодавства, є безпідставними необгрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Правом подання відповіді на відзив, сторона позивач не скористалася та такий не подав.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови про визнання протиправною та скасування постанови, залишено без руху.

28.08.2023 року представник позивача вимоги ухвали виконав та подав до суду квитанцію підтверджуючу сплату судового збору.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які беруть участь у справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

Позивач та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача, 15.09.2023 подав заяву про розгляд справи у його відсутності та просить позов задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором № 512 в судове засідання не з`явився.

Відповідно ч.4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області Попович П.П. серії ЕАС №7479933 від 07.08.2023 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.4).

Як вбачається зі змісту викладеного в оскаржуваній постанові обвинувачення, позивач визнаний винним у тому, що 07.08.2023 року о 20 год. 32 хв. в м. Тячів по вул. Армійська здійснив розворот перетнувши вузьку суцільну лінію, чим порушив п. 34 ПДР, а саме порушення вимог розмітки проїжджої частини доріг.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, під час розгляду даної категорії справи необхідно встановити чи порушував позивач правила дорожнього розмітки проїзної частини доріг.

Розділом 34 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, визначено правила щодо дорожньої розмітки. Вказаний розділ містить правила дорожнього руху щодо горизонтальної розмітки, а саме п.1.1-1.39.2 ПДР та щодо вертикальної розмітки п. 2.3-2.7 ПДР.

Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху визначено, що (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15;

Як вбачається зі змісту викладеного в оскаржуваній постанові порушення, ОСОБА_1 здійснив розворот перетнувши вузьку суцільну лінію, при цьому конкретний пункт Правил дорожнього руху, який він порушив, уповноваженою на розгляд справи про адміністративне правопорушення особою, не зазначено та обмежено лише зазначенням всього розділу 34 правил дорожнього руху, щодо Дорожньої розмітки.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395, встановлено, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

У пункті 5 (час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення) постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №7479933 від 7.08.2023 року, часом вчинення адміністративного правопорушення в м.Армійська, зазначено 7.08.2023 о 20:32:46.

При цьому, як становлено під час розгляду справи о 20 год. 05 хв. 7.08.2023, тобто за 28 хвилин, до вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому згідно оскаржуваної постанови порушення правил дорожньої розмітки, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №127861 від 7.08.2023 складеного поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Ключкей М.М., позивача було відсторонено від керування тим же транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy» з номерним знаком НОМЕР_1 , що виключає можливість вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП о 7.08.2023 о 20:32:46.

Разом з цим, як вбачається зі змісту постанови Серії ЕАС №7479933 від 7.08.2023 року така не містить підпису позивача у дев`ятому пункті, який підтверджує отримання позивачем копії оскаржуваної постанови та восьмої графи постанови де зазначено, про роз`яснення прав за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП. Оскільки відповідачем під час розгляду справи не спростовано зазначених у позовній заяві та встановлених під час розгляду справи розбіжностей, щодо часу вчинення адміністративних правопорушень та вчинення порушення на транспортному засобі у період часу, у який позивача було відсторонено від керування таким транспортним засобом, відсутність підпису позивача в пунктах вісім та дев`ять, суд визнає доводи позивача про те, що порушення правил дорожнього руху щодо перетину ним суцільної лінії 7.08.2023 о 20:32:46 він не вчиняв, обґрунтованими та доведеними належними та допустими доказами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього ж Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В відзиві на позовну заяву, відповідач повідомив суду, що на місці вчинення адмінстративного правопорушення, інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській обалсті лейтенантом поліції Поповичем П.П. здійснювалося відеофіксація правопорушення на якому чітко зафіксовано правопорушення позивача.

Таким чином приймаючи рішення про винуватість водія, інспектором було враховано такий доказ.

У свою чергу, в оскаржуваній постанові у пункті 7 «До постанови додається» відсутні відомості про докази, які передбачені ст. 251 КУпАП, та на яких міг ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому відео з приладу, на який в відзиві зазначає відповідач та який суду не надано, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, як встановлено під час розгляду справи працівником поліції, яким винесено оскаржувану постанову, дані норми Закону виконано не було та обставини наявність яких заперечував позивач були залишені поза увагою, а відтак не з`ясовано, чи дійсно такі обставини мали місце.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення одного або декілька пунктів розділу 34 Правил дорожнього руху, в тому числі відеозапису з технічного приладу чи технічного засобу, які за твердженням відповідача використовувалися при нагляді за виконанням правил дорожнього руху, відповідачем суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки позивач проти вчинення адміністративного правопорушення заперечує, то відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд враховує висновки, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, допущені під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушення та відсутність доказів його вини у вчиненні такого залишають сумнів та вказують на недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Оскільки не доведена вина особи, на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

Між тим, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена інспектором, не може оцінюватися судом в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, та не спростовуються відповідачами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів суду правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача про скасування оскарженої постанови є підставними та підлягають задоволенню.

В силу положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного та виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7479933 від 7.08.2023 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області Попович П.П. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7479933 від 07.08.2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Закарпатській області, що знаходиться за адресою м. Ужгород вул. Ракоці, 13, .

Головуючий Бряник М.М.