Справа № 160/14721/23
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДивнич Д.І.
представника позивача представника відповідача не з`явився Синько Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
позивач є ФОП та здійснює свою діяльність у магазині за адресою: АДРЕСА_1 , з використання РРО в т.ч. і продаж підакцизних товарів;
наказ на призначення фактичної перевірки не відповідає вимогам ПК України, оскільки не містить обгрунтування підстав для призначення такої перевірки, а міститься лише посилання на пункти ПК України; порушення порядку призначення перевірки є підставою для визнання результатів такої перевірки незаконними та скасування ППР, які прийняті на підставі такої перевірки;
на території магазину за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює також підприємницьку діяльність і ФОП ОСОБА_2 ; позивач під час проведення фактичної перевірки був відсутній на робочому місці;
товар, який був придбаний працівниками відповідача належить не позивачу, а сам ФОП ОСОБА_2 ;
постановою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2023 року у справі № 179/848/23 провадження у адміністративній справі відносно позивача за ч.1 ст. 155-1 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;
відповідач при виявлені в ході фактичної перевірки готівкових коштів в сумі 7850 грн. не було здійснено жодних дій, направлених на встановлення їх належності, в контексті здійснення в приміщенні магазину торгівлі двома ФОП: позивачем та ФОП ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 29.06.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовну з наступних підстав:
фактична перевірки позивача призначена відповідачем через надходження листа ДПС України від 21.02.2023 року № 3808/7/99-00-07-04-02-07, яким зобов`язано повести контрольно-перевірочні роботи щодо суб`єктів господарювання, які звітують про низькі виторги та здійснюють продаж підакцизних товарів; наказ про призначення фактичної перевірки відповідає вимогам ПК України та містить обгрунтування підстав для її призначення;
підставою для скасування ППР є не будь-які порушення допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обгрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення;
позивач підписав акт фактичної перевірки та був присутній під час її проведення;
у ході фактичної перевірки відповідачем виявлені наступні порушення: проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості, проведення розрахункових операцій через РРО без роздрукування та видачі відповідного розрахункового документу на суму 89 грн. та 7850 грн.
на місці проведення розрахунків виявлені готівкові кошти, які не проведені через РРО у сумі 7850 грн.;
згідно витягу з бази даних податкового органу відповідачем встановлено, що продаж позивачем підакцизних товарів здійснено без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД.
Ухвалою суду від 11.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився; подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.
Позивач є ФОП та здійснює свою діяльність у магазині за адресою: АДРЕСА_1 , з використання РРО в т.ч. і продаж підакцизних товарів.
Згідно відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам, який позивач подав до відповідача у 4 кварталі 2022 року та який міститься у матеріалах справи, позивач виплатив дохід фізичній особі ОСОБА_3 у вигляді заробітної плати.
Також судом встановлено, що на території магазину за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює також підприємницьку діяльність і ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується копією повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, яке подано ОСОБА_2 до податкового органу 10.01.2022 року.
06.04.2023 року відповідач прийняв наказ «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ); підстави проведення перевірки п. 75,1.3 ст. 75 та п. 80.2.2 ст. 80, п. 69.2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України; період діяльності, що перевіряється згідно ст. 102 ПК України; розпочати перевірку з 06.04.2023 року.
У матеріалах справи міститься два направлення на фактичну перевірку.
06.04.2023 року відповідачем проведено фактичну перевірку позивача, за наслідками якої складено акт фактичної перевірки від 07.04.2023 року № 1376/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 .
У акті перевірки відповідачем відображено наступні виявлені порушення:
проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості;
не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО, не роздруковано та не видану відповідних розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункових операцій на суму 89 грн. та 7850 грн.
Щодо доводів позивача про неправомірне призначення фактичної перевірки.
06.04.2023 року відповідач прийняв наказ «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ); підстави проведення перевірки п. 75,1.3 ст. 75 та п. 80.2.2 ст. 80, п. 69.2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України; період діяльності, що перевіряється згідно ст. 102 ПК України; розпочати перевірку з 06.04.2023 року.
У відповідності до вимог п.75.1.3 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Таким чином, фактична перевірка здійснюється лише за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника; фактична перевірка здійснюється з питань наявності ліцензій.
Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ПК України).
Згідно п.80.2.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (п. 80.4 ПК України).
Згідно п. 80.5 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 ПК України.
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п. 80.7 ПК України),
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 ПК України (п. 80.10 ПК України).
У відповідності до вимог п. 81.1 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Згідно п.81.2 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Пунктами 86.5 та 86.6 ПК України визначено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу. У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції. У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки. Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.
Позивач не надав суду доказів оскарження даного наказу у судовому порядку.
У матеріалах справи відсутній акт про не допуск працівників відповідача до проведення фактичної перевірки.
Фактична перевірки позивача призначена відповідачем через надходження листа ДПС України від 21.02.2023 року № 3808/7/99-00-07-04-02-07, яким зобов`язано повести контрольно-перевірочні роботи щодо суб`єктів господарювання, які звітують про низькі виторги та здійснюють продаж підакцизних товарів.
У матеріалах справи міститься також доповідна записка начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту та начальника управління податкового аудиту, яка адресована в.о. начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області, з пропозицією провести фактичну перевірку позивача.
Таким чином, ДПС України направило своєму структурному підрозділу інформацію у вигляді з листа з вимогою провести фактичні перевірки.
У спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.
За вказаних обставин спірний наказ не відповідає вимогам ПК України.
Верховний Суд у постановах від 18.05.2018 року по справі № 813/3977/16, від 18.12.2018 року по справі № 820/4891/18 та від 05.03.2019 року по справі № 820/4893/18 вказує, що інформація, яка надходить до податкових органів може бути підставою для проведення фактичної перевірки згідно статті 80 ПК України, лише у тому випадку, якщо в такій інформації йдеться посилання на конкретні порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
У листі ДПС України від 21.02.2023 року № 3808/7/99-00-07-04-02-07 та у доповідній записці записка начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту та начальника управління податкового аудиту, яка адресована в.о. начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області не вказано про наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Посилання у наказі на статтю 102 Податкового кодексу України з метою визначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, суд вважає недостатнім для ідентифікації цього періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього.
З встановлених у справі та підтверджених її матеріалами обставин вбачається, що спірний наказ не містить зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Кодексу.
Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо їх змісту.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом ТОВ «FOODS and GOODS L.T.D.» до ДПІ у Калиновському районі м. Донецька, третя особа ДПА в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.09.2021 року у справі № 816/228/17, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
У відповідності до ч.1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».
Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.
На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимим.
Оскільки докази порушення позивачем вимог податкового так і іншого законодавства, контроль за яким здійснюють податкові органи, були отримані відповідачем під час проведення перевірки, наказ на продовження проведення якої та дії стосовно продовження проведення якої не відповідають вимогам ПК України, то такі докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому суд не бере їх до уваги у відповідності до вимог ч.1 ст. 74 КАС України.
Інших доказів порушення позивачем вимог законодавства України ніж ті, які відображені у акті перевірки відповідачами суду не надано.
Щодо порушення: проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості, то суд зазначає наступне.
Відповідач під час проведення фактичної перевірки безпосередньо не виявив фактів проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості, а саме: відсутній розрахунковий документ від 06.04.2023 року, який би підтверджував дане порушення.
Судом під час розгляду справи та підставі наданих відповідачем письмових пояснень встановлено, що відповідач згідно витягу з бази даних податкового органу встановив продаж позивачем підакцизних товарів без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД; інформація з бази даних датована періодами з 13.02.2021 року по 28.02.2021 року, серед яких відсутній період 06.04.2023 року, тобто дата фактичної перевірки позивача.
Верховний Суд у постанові від 19 червня 2020 р. у справі № 140/388/19 вказав на те, що акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень. Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Зважаючи на те, що фактична перевірка проводилась 06.04.2023 р., складені за їх результатами акт щодо обставини подій, які відбулись раніше або пізніше зазначеної дати фактичної перевірки, не можуть бути підставами для застосування штрафних санкцій.
За вказаних обставин відповідач не довів належними засобами доказування вчинення позивачем саме під час проведення фактичної перевірки наступного порушення: проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.
Щодо порушення: не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО, не роздруковано та не видану відповідних розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункових операцій на суму 7850 грн.
На місці проведення розрахунків виявлені готівкові кошти у сумі 7850 грн., що підтверджується описом наявної готівки на місці проведення розрахунків від 06.04.2023 року, який підписано в т.ч. і робітником позивача ОСОБА_3 .
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивач не провів розрахункову операцію, не роздрукував та не видав відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункових операцій на суму 7850 грн. Дані доводи відповідача ґрунтуються лише на його припущеннях, які не підтверджені жодними доказами.
Фактично відповідач задокументував наступне: перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах або неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.
Готівка, яка надходить до кас, повинна своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися.
Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій (далі РРО) (або розрахункових книжок (далі РК)), визначений п. 11 розд. ІI Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148.
Оприбуткування готівки це проведення СГ обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/фіскальному звітному чеку/електронному фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції.
Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
Установа/підприємство на підставі Положення № 148 зобов`язане розробити та затвердити внутрішнім документом порядок оприбуткування готівки в касі установи/підприємства, у якому максимально врахувати особливості роботи як установи/підприємства, так і його відокремлених підрозділів (внутрішній трудовий розпорядок, режим роботи, графіки змінності, порядок та особливості здавання готівкової виручки (готівки) до банку).
Суми готівки, що оприбутковуються, повинні відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Відповідальність за вказані вище дії суб`єкта господарювання визначалась Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року № 436/95, який втратив чинність на підставі Указу Президента № 418/2019 від 20.06.2019.
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» станом на момент проведення фактичної перевірки та винесення оскаржуваного ППР не визначає відповідальності суб`єктів господарювання саме за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах або неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.
За вказаних обставин відповідач не довів належними засобами доказування вчинення позивачем саме під час проведення фактичної перевірки наступного порушення: не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО, не роздруковано та не видану відповідних розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункових операцій на суму 7850 грн.
Щодо порушення: проведення розрахункових операцій через РРО без роздрукування та видачі відповідного розрахункового документу на суму 89 грн.
У матеріалах справи міститься пояснення робітника позивача ОСОБА_3 , у яких остання визнала факт продажу сигарет «Давідов слім» за ціною 89 грн. без пробиття чеку.
За вказаних обставин судом встановлено, що робітник позивача під час проведення фактичної перевірки здійснив продаж підакцизного товару без застосування РРО та видачі розрахункового документа.
Згідно п.1 ч.1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Відповідач не надав суду доказів вчинення позивачем раніше правопорушень: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Таким чином, позивач повинен понести відповідальність у вигляді 100% вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше, тобто 89 грн.
Однак враховуючи те, що перевірка була призначена з порушенням вимог ПК України, то податкові повідомлення рішення, які винесені на її наслідками, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом.
Стосовно посилання позивача на постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2023 року у справі № 179/848/23.
Судом встановлено, що постановою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2023 року у справі № 179/848/23 провадження у адміністративній справі відносно позивача за ч.1 ст. 155-1 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно вимог ч.6 та 7 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Особливістю преюдиційних обставин, передбачених частиною ч.6 ст. 78 КАС України, є їх обов`язковість для суду, що розглядає справу.
Як уже зазначалося, частиною шостою статті 78 КАС України установлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Диспозиція наведеної правової норми, на відміну від норми частини четвертої статті 72 КАС України, прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення.
Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.
Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.
Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов`язковою для адміністративного суду.
Це стосується також і правової кваліфікації, наведеної у чинних рішеннях судів в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі.
Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.
Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.
Наприклад, установлення у справі про адміністративний проступок вини бухгалтера юридичної особи у неправильному веденні бухгалтерського обліку певних активів не означає, що адміністративний суд на цій лише підставі повинен визнати вчиненим податкове правопорушення щодо правильності обчислення і сплати податку на прибуток за операціями зі спірними активами. У цьому разі суд повинен ураховувати, що предметом розгляду у справі про адміністративний проступок є правильність ведення бухгалтерського, а не податкового обліку, і самостійно аналізувати всі обставини відповідної справи щодо наявності порушень податкового законодавства.
Аналогічно наявність у судовому рішенні в іншій адміністративній справі висновків щодо неправомірності позицій, викладених в акті податкової перевірки, не може бути беззастережною підставою для визнання протиправними податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов`язань через установлені контролюючим органом порушення податкового законодавства.
Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Крім того, обов`язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною четвертою статті 72 КАС України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно обставини, установлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатися як обов`язкові.
Зі змісту постанови Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2023 року у справі № 179/848/23 видно, що провадження у адміністративній справі закрито через те, що докази до протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем не було додані, акт фактичної перевірки виготовлено неякісно та не читається; не додано доказів того, що позивач є ФОП та має РРО.
За вказаних обставин адміністративний суд під час розгляду даної справи вправі на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судові витрати покладаються на відповідача згідно ч.1 ст. 139 КАС України
Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з ГУ ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 вересня 2023 року.

Суддя С.В. Златін