Справа № 540/2487/21
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/2487/21

Головуючий першої інстанції: Василяка Д.К.

.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті йому матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015р. по 24.09.2019р., яка оформлена листом за вих. №21287, вих.21 від 06.04.2021р.; стягнення з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015р. по 24.09.2019р. у сумі 647156,16грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що діями Держави України було порушено право власності позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021р. позов задоволений з підстав того, що державою порушено право власності позивача (правомірні очікування позивача) на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» за період роботи у органах прокуратури, не були реалізовані Державою Україною, чим завдано майнову шкоду позивачу актом, що визнаний неконституційним.

Додатковим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26.10.2021р. стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 750грн.

Не погоджуючись з вказаним судовими рішеннями, відповідач подав апеляційні скарги, в яких посилається на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішені справи вимог законодавства, неповне з`ясування обставин справи, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратили чинність саме з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто 26.03.2020р., а тому за період з 01.07.2015р. по 24.09.2019р. позивачу нараховано та виплачено заробітну плату відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 18.03.2015р. по 30.12.2020р. ОСОБА_1 працював на посаді прокурора у органах прокуратури Дніпропетровської області. /а. с. 21-26/

Так, з 01.07.2015р. по 12.10.2015р. ОСОБА_1 було встановлено посадовий оклад у розмірі 1379грн., з 13.10.2015р. по 08.02.2016р. у розмірі 1444грн., з 09.02.2016р. по 05.09.2017р. у розмірі 2048грн., з 06.09.2017р. по 24.09.2019р. у розмірі 5660грн. /а.с.34/

31.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до Дніпропетровської обласної прокуратури про здійснення перерахунку розміру його посадового окладу за час перебування на посадах прокурора в органах прокуратури за період з 01.07.2015р. по 24.09.2019р. /а.с.29-30/

Листом Дніпропетровської обласної прокуратури від 06.04.2021р. №21-287вих.21 повідомлено ОСОБА_1 про те, що Дніпропетровська обласна прокуратура не наділена правом самостійно визначати та встановлювати посадові оклади для працівників, у розмірах інших, аніж ті, які були передбачені головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури Генеральною прокуратурою України у кошторисах на відповідні роки. /а.с.32-33/

Не погоджуючись із застосуванням Дніпропетровською обласною прокуратурою п.26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, під час виплати заробітної плати за період з 01.07.2015р. по 24.09.2019р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014р. №1697-VII «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України №1697-VII).

Статтею 81 Закону України №1697-VII передбачено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України. Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.81 Закону України №1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Частиною 9 ст.81 Закону України №1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі ст.ст.89, 90 Закону України №1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Частинами 1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.26 р.VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, структура та умови оплати праці працівників органів прокуратури врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду №6-р/2020 від 26.03.2020р. у справі № 1-223/2018 (2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 р.VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд у даному рішенні зазначив, що Конституційний Суд України відповідно до своїх юридичних позицій, за якими метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури; питання пенсійного забезпечення прокурорів має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом (абзаци шостий, восьмий пп.2.3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 13.12.2019р. № 7-р(II)/2019).

Отже, заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні ст.131-1 Конституції України, має визначатися виключно законом, а тому положення п.26 р.VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, є таким, що суперечить ч.2 ст.131-1 Конституції України.

За Конституцією України виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (п.1 ч.2 ст.92).

Відповідно до Кодексу визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства (преамбула); регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1). Отже, Кодекс має своє специфічне призначення, тобто регулює правовідносини у бюджетній сфері.

Конституційний Суд України зазначив, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями п.1 ч.2 Конституції України... Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абз.6, 8 пп.2.2 п.2 мотивувальної частини Рішення від 27.02.2020р. № 3-р/2020).

Відповідно до пп.5 п.63 розділу I Закону України від 28.12.2014р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу доповнено, зокрема, пунктом 26, яким встановлене відмінне від спеціального нормативного регулювання заробітної плати прокурора, закріпленого частиною першою ст.81 Закону, за якою заробітна плата прокурора регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Наділивши Кабінет Міністрів України повноваженнями встановлювати порядок та розміри заробітної плати прокурора, законодавець запровадив відмінне від передбаченого положеннями ст.81 Закону нормативне регулювання заробітної плати прокурора.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу, згідно з яким норми і положення ст. 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону, а отже, є таким, що суперечить принципу верховенства права, передбаченого частиною першою статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Тотожну норму містить ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Тобто, законодавець чітко виключає зворотню дію в часі рішення Конституційного Суду України та, відповідно, втрату чинності законів та інших актів, що визнані неконституційними у ретроспективі.

Частиною 1 ст.97 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду №6-р/2020 від 26.03.2020р. у справі №1-223/2018 (2840/18) визначено, що положення п.26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, саме з 27.03.2020р. порядок та розмір заробітної плати прокурорів регулювався ст.81 Закону України №1697-VII.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку про відсутність правових підстав для обрахування посадового окладу та заробітної плати позивача у спірному періоді у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Отже, при застосуванні п.26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» під час нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 01.07.2015р. по 24.09.2019р. Дніпропетровська обласна прокуратура діяла у порядку та спосіб, передбачені чинним на той момент законодавством, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову, то і не підлягає задоволенню заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив судові рішення з порушенням норм матеріального права, тому в порядку ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та стягнення матеріальної шкоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв