Справа № 480/4310/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2023 року Справа № 480/4310/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4310/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить:
2. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового та пільгового стажу позивачки за Списком № 1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та знаходження у відпустці без збереження заробітної плати (ч. 6 ст. 179 КЗпП України) з 29.01.2001 р. по 31.01.2002 р., з 21.05.2009 р. по 10.09.2013 р., з 08.06.2015 р. по 31.10.2017 р. в Державному підприємстві «Шосткинський завод «Зірка»; періоду роботи та показники заробітної плати (доходу) з 01.11.2017 р. по 04.09.2018 р. за професією, посадою підривник-розрядник боєприпасів в Державному підприємстві «Шосткинський завод «Зірка».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення за нею, тобто з 27.02.2023 р.
Свої вимоги мотивує тим, що відмовляючи їй у призначенні пільгової пенсії, відповідачі порушили Конституцію України, неправильно застосували норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки не враховані її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та перебування у відпустці без збереження заробітної плати (ч. 6 ст. 179 КЗпП України), а також частина періоду роботи на ДП «ШЗ «Зірка», у той час, коли за застраховану особу не сплачені страхові внески.
Зокрема, невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з її вини, а несплата ДП «ШЗ «Зірка» за неї страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Зазначає, що внаслідок невиконання ДП ШЗ «Зірка» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фону України вона позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.
Крім того, на думку позивача, стаж її роботи в ДП «ШЗ «Зірка» за професіями, посадами: апаратник підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів в період з 29.01.2001 р. по 31.01.2002 р., апаратник підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції з 21.05.2009 р. по 10.09.2013р., підривник-розрядник боєприпасів з 08.06.2015 р. по 31.10.2017 р. надає їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та перебування у відпустці без збереження заробітної плати зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу внаслідок невиконання під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.
Робочі місця, на яких вона працювала з 01.03.1999 р. до 01.04.2002 р., з 01.04.2002 р. до 01.04.2004 р„ з 01.04.2004 р. по 06.10.2014 р., з 07.10.2014 р. по 04.09.2018 р., з 01.11.2018 р. по 03.05.2019р. атестовані за умовами праці належним чином.
Стверджує, що її робота на протязі повного робочого дня у технологічному процесі виробництва вибухових, ініціюючих речовин, порохів та спорядження боєприпасів та виробництва засобів ініціювання (складання, розбирання, спорядження засобів ініціювання) підпадає під дію Списку № 1 та це підтверджується відповідними документами, тому, на думку ОСОБА_1 , відповідач зобов`язаний був згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1.
Ухвалою від 11.05.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
19.05.2023р. продовжено Головну управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування позиції у справі на 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ в Одеській області (а.с.48-51), в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки під час розгляду поданих ОСОБА_1 документів було встановлено, що її загальний страховий стаж складає 30 років 1 місяць 19 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 4 роки 3 місяці 18 днів, вік позивача 48 років.
Зазначає, що положення п. а ст. 13 Закону № 1788, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню, оскільки з 11.10.2017 положення Закону № 1788 в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються. Окрім того, будь-які закони та нормативно- правові акти застосовуються виключно в частині, що не суперечить Закону № 1058. Відтак, на думку представника відповідача, спірні правовідносини регулюються саме п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, відповідно до якого для призначення пенсії позивачу необхідно досягнути 50-річного віку, а також посилання ОСОБА_1 на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 є безпідставними, оскільки зазначене рішення впливає виключно на Закон № 1788, який не застосовувався та не повинен був застосовуватися при прийнятті Головним управлінням рішення, що оскаржується.
Також представник відповідача вважає, що позовна вимога в частині зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах (Список №1) з моменту звернення, а саме з 27.02.2023р., не підлягає задоволенню, оскільки це є втручанням у дискреційні повноваження органу ПФУ.
Враховуючи викладене вище, у задоволенні позову просить відмовити.
08.06.2023р. від позивача надійшли письмові пояснення (а.с.113-116), в яких висловлює заперечення щодо відзиву представника ГУ ПФУ в Одеській області, а саме, що вона звернулась до відповідача-1 із відповідною заявою про призначення їй пільгової пенсії при досягненні віку 48 років та при наявності у неї загального страхового стажу роботи 30 років 1 місяць 19 днів, з якого більше 12 років - пільгового стажу роботи в особливо шкідливих умовах праці (і це більше необхідно стажу роботи із особливо шкідливими умовами праці), то вона має право на отримання пільгової пенсії за Списком № 1 після досягнення віку 45 років.
Те, що саме положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ врегульовані правові підстави для виходу на пенсію на пільгових умовах, у тому числі, обрахування зменшення віку виходу на цей вид пенсії, зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.11.2021 р. у зразковій справі №360/361 1/20.
Наголошує, що належним способом захисту її прав є зобов`язання відповідача-1, як територіального органу Пенсійного Фонду України за місцем її проживання, призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області свідомо не виконуються рішення Сумського окружного адміністративного суду про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, у призначенні пенсії позивачам повторно відмовляється, спір щодо призначення пільгової пенсії не вичерпується, позивачі змушені повторно звертатися до суду за захистом своїх конституційних прав.
Представник ГУ ПФУ в Сумській області у встановлений у п.4 ухвали про відкриття провадження у справі 15-денний строк відзиву на позовну заяву не подав, тому відповідно до ч.6 ст.162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.02.2023р. звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ст. 114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі - Закон №1058).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням Головного управління №80 від 07.03.2022р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягнення пенсійного віку 50 років та відсутністю пільгового стажу.

Так, під час розгляду поданих ОСОБА_1 документів було встановлено, що її загальний страховий стаж складає 30 років 1 місяць 19 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 4 роки 3 місяці 18 днів, вік позивача 48 років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XIІ) право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XIІ, у редакції чинній до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, п. а ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XIІ викладено у такій редакції: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції до 11 жовтня 2017 передбачав, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням наведеного, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказане правове регулювання існувало до набрання чинності нормами Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне» страхування був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно частини першої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у новій редакції був викладений також пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначається, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, на пільгових умовах» пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Зазначені норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року, з огляду на що, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Однак, в подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року.

Так, пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком № 1, а саме: пункт а статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року та пункт 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

При цьому, правила зазначених законів містять розбіжність щодо вікового цензу виходу на пільгову пенсію за Списком № 1 жінок, а саме: 45 років Закон України «Про пенсійне забезпечення» та 50 років Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст. 69 Закону України Про Конституційний Суд України, суд враховує висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020.

У пункті 3.2. Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

У пункті 4.4. зазначеного Рішення Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Застосування відповідачем-2 до спірних правовідносин норми статті 114 Закону № 1058-IV не відповідає принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Суд зазначає, що норми статті 114 Закону № 1058-IV абсолютно ідентичні нормам статті 13 Закону № 1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, які були визнанні неконституційними вищевказаним Рішенням Конституційного Суду України, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114 Закону № 1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та статтею 114 Закону № 1058-IV.

Згідно із ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 у подібних правовідносинах зазначила, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Суд врахував, що однією із підстав відмови у призначенні позивачеві пенсії вказано недосягнення позивачем необхідного віку.

Оцінюючи вказані підстави відмови суд встановив, що за наслідками розгляду документів позивача відповідачем встановлено, що її страховий стаж становить її загальний страховий стаж складає 30 років 1 місяць 19 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 4 роки 3 місяці 18 днів, вік позивача 48 років (при необхідному 45 років).

Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів спірного рішення відповідача про недосягнення позивачем необхідного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 80 від 07.03.2023 р. про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» статті ІЗ Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, щодо посилання ОСОБА_1 на не врахування під час вирішення питання щодо призначення їй пенсії на пільгових умовах її відпусток по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та перебування у відпустці без збереження заробітної плати (ч. 6 ст. 179 КЗпП України) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відпустка без збереження заробітної плати, згідно із частиною шостою статті 179 КЗпП України, надається, у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, одному з батьків дитини в обов`язковому порядку тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.

Частиною 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відтак, період перебування позивачки у відпустці для догляду за до досягнення нею 3-річного віку та перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 29.01.2001 р. по 31.01.2002 р., з 21.05.2009 р. по 10.09.2013 р., з 08.06.2015 р. по 31.10.2017 р. в Державному підприємстві «Шосткинський завод «Зірка»; підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу позивачки для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З приводу позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового та пільгового стажу позивачки за Списком № 1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи та показники заробітної плати (доходу) з 01.11.2017 р. по 04.09.2018 р. за професією, посадою підривник-розрядник боєприпасів в Державному підприємстві «Шосткинський завод «Зірка» суд вважає таке.

Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 09.07.2009 р. № 261, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.07.2009 р. № 721/16737, «Про затвердження Змін до Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. № 383» пункт 3 викладено в такій редакції:

«3. При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1,2)».

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 р. за № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічних процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною другою пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Після 21.08.1992 року робочі місця мають бути атестовані за умовами праці, хоча не проведення атестації робочих місць не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тобто головним чинником для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є достатність стажу роботи працівника в шкідливих умовах (до 20.08.1992 р. передбачений Списком № 1, а після 21.08.1992 р. підтверджений атестацією робочого місця) та загального стажу роботи.

Робочі місця, на яких позивач працювала з 01.03.1999 р. до 01.04.2002 р., з 01.04.2002 р. до 01.04.2004 р„ з 01.04.2004 р. по 06.10.2014 р., з 07.10.2014 р. по 04.09.2018 р., з 01.1 1.2018 р. по 03.05.2019 р. атестовані за умовами праці належним чином, яка відноситься до пільгового стажу роботи за Списком № 1, а саме: в ДП «ШЗ «Зірка» з 01.03.1999 р. до 01.04.2002 р. за професією, посадою апаратник підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів, що передбачено Списком № І розділ ІХ підрозділ 4, код КП 54г; 53а, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 р. № 162; з 01.04.2002 р. до 01.04.2004 р. за професією, посадою апаратник підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції, що передбачено Списком № 1 розділ IX підрозділ 4, код КП 9.4-3, 9.4-2, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36; з 01.04.2004 р. по 06.10.2014 р. за професією, посадою апаратник підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції, що передбачено Списком № 1 розділ IX підрозділ 4, код КП 9.4- 3, 9.4-2, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36; з 07.10.2014 р. по 04.09.2018 р. за професією, посадою підривник-розрядник боєприпасів, що передбачено Списком № 1 розділ IX підрозділ 7, затвердженого постановою КМУ від 24.06.2016 р. № 461; в ДП «ШЗ «Імпульс» з 01.1 1.2018 р. по 03.05.2019 р. за професією, посадою насипальник-вагар (спеціальні хімічні виробництва) цеху № 23, що передбачено Списком № 1 розділ IX підрозділ 7, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36.

Відповідно до довідок №№ 37-40 від 30.01.2023 р., виданих ДП «ШЗ «Зірка», № 158 від 29.03.2021 р., виданої ДП «ШЗ «Імпульс», у цей період часу ОСОБА_1 була зайнята у технологічному процесі виробництва вибухових, ініціюючих речовин, порохів та спорядження боєприпасів та виробництва засобів ініціювання (складання, розбирання, спорядження засобів ініціювання).

Згідно з пунктом 6 роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства праці України № 01-3/406-02-2 від 10.05.1994 р. «Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах» (з подальшими змінами), якщо в Списках № 1 і 2 зазначені виробництва без переліку професій і посад, правом на пенсію на пільгових умовах користуються всі працівники цих виробництв незалежно від назви професії або посади, яку вони займають.

Наприклад, до розділу X Списку №1 включені робітники, керівники і спеціалісти, зайняті повний робочий день у виробництві технічного вуглецю.

Отже, правом на пенсію на пільгових умовах користуються всі працівники, зайняті у цьому виробництві, незалежно від назви професії і посади, яку вони займають.

Тобто, робота позивача на протягом повного робочого дня у технологічному процесі виробництва вибухових, ініціюючих речовин, порохів та спорядження боєприпасів та виробництва засобів ініціювання (складання, розбирання, спорядження засобів ініціювання) підпадає під дію Списку № 1 та це підтверджується наступними документами: по ДП «ШЗ «Зірка»: довідками №№ 37-40 від 30.01.2023 р., виданими ДП «ШЗ «Зірка» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; первинними документами: записами трудової книжки; особовою карткою форми № Ф-Т2, наказами про результати атестації робочих місць № 411 від 29.09.1994 р., № 387 від 30.09.1999 р., № 450 від 14.11.2013 р. (доповнення), № 464 від 04.10.2004 р., № 411 від 01.10.2009 р„ № 433 від 29.09.2014 р., № 510 від 07.12.2017 р., журналами обліку пільгового стажу за 1999-2002 р.р., за 2002-2004 р.р., за 2004- 2009 р.р., наказами по підприємству, списками робітників за 2010-2014 р.р. та за 2014-2018 р. по цеху № 1 (дільниця з виробництва піроксиліну та колоксиліну) відпрацьованих в шкідливих умовах по Списку № 1, по ДП «ШЗ «Імпульс»: довідкою (додаток № 5) № 158 від 29.03.2021 р., виданою ДП «ШЗ «Імпульс» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; записами трудової книжки; особовою карткою форми № П-2, наказами по підприємству, Колективними договорами 2016-2018 р.р., 2019-2021 р.р., листами спостереження, наказами про результати атестації № 271 від 01.07.2016 р., № 984 від 28.12.2017р.

При цьому, суд вважає необхідним відмітити, що статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9,10, 12, 15, 17 і 18 статті 1 1 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 10 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» - якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, оскільки невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не вини позивача, то несплата ДП «ШЗ «Зірка» за ОСОБА_1 страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство- страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Тому такі доводи не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, адже внаслідок невиконання ДП «ШЗ «Зірка» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-(2/208/245/16).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати внесків до Пенсійного фонду, а, отже, наявність відповідної заборгованості підприємства не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу позивачки за Списком № 1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи та показники заробітної плати (доходу) з 01.11.2017 р. по 04.09.2018 р. за професією, посадою підривник-розрядник боєприпасів в Державному підприємстві «Шосткинський завод «Зірка».

Таким чином, наявні підстави для зобов`язання відповідача 2 зарахувати цей період до страхового та пільгового стажу позивачки за Списком № 1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи є визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 року у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом».

Нормативно-правовим актом, яким регулюються умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах є Закон України «Про пенсійне забезпечення», зокрема ст.13.

Враховуючі визначені цією нормою підстави та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення пенсії на пільгових умовах вік та стаж (загальний і спеціальний), суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у даному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.145 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення за нею, тобто з 27.02.2023 р.

Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у розмірі 1073,60 грн. (а.с.33), оскільки саме воно прийняло оскаржуване рішення, яке визнано протиправним та скасовано судом за наслідками розгляду цієї справи.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 80 від 07.03.2023 р. про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» статті ІЗ Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 63, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за Списком № 1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та знаходження у відпустці без збереження заробітної плати з 29.01.2001 р. по 31.01.2002 р., з 21.05.2009 р. по 10.09.2013 р., з 08.06.2015 р. по 31.10.2017 р. в Державному підприємстві «Шосткинський завод «Зірка» та період роботи та показники заробітної плати (доходу) з 01.11.2017 р. по 04.09.2018 р. за професією, посадою підривник-розрядник боєприпасів в Державному підприємстві «Шосткинський завод «Зірка».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1,м. Суми,Сумська область,40009, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, тобто з 27.02.2023 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 63, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова