Справа № 160/9892/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2023 року Справа № 160/9892/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку і виплаті перерахованої пенсії згідно зі статтями 12, 13, 43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХПІ від 09.04.1992 року - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення станом на 01 грудня 2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок й виплати моєї пенсії станом на 01 грудня 2019 року 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення згідно зі статтями 12, 13, 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких осіб» №2262-XII від 09.04.1992 року, та виплатити мені різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії з 01 грудня 2019 року на час розгляду і вирішення справи в суді.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому призначена пенсія на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 (далі Закон №2262-ХІІ). На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі №160/8484/22, позивачу проведено з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки про грошове забезпечення від 11.08.2021 №33/24/С-4136, наданої Державною установою «Територіального медичного об`єднання МВС України по Дніпропетровській області». 06.02.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням виконати вимоги статей 12, 13 Закону №2262-XII, з урахуванням вищезазначеного рішення суду та перерахувати йому пенсію у розмір 55% відповідних сум грошового забезпечення. Листом №9678-5598/Л-01/8-0400/23 від 15.03.2023 відповідач відмовив позивачу, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби у запас, а не у відставку. Проте, позивач звільнений на пенсію з органів внутрішніх справ України з вислугою понад 20 років згідно із Законом №2262-XII через хворобу у запас збройних сил України. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати до суду протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали належним чином завірені копії документів пенсійної справи ОСОБА_1 .
13.06.2023 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що перерахунок пенсії позивача за минулий час, повинен бути здійснений не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів, тобто, за 12 місяців, які передують даті подання заяви на перерахунок пенсії та нової довідки про розмір грошового забезпечення, а не з дати з якої вимагає позивач. Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019, суперечать приписам статті 63 Закону № 2262-XII.
Ухвалою суду від 14.07.2023 в-друге зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надати до суду протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали належним чином завірені копії документів пенсійної справи ОСОБА_1 .
На виконання вимог ухвали суду від 14.07.2023 відповідачем надано до суду витребувані докази.
Ухвалою суду від 18.09.2023 провадження у справі поновлено.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ.
Відповідно до витягу із наказу Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 17.11.1998 №60 о/с старшого сержанта міліції ОСОБА_1 , міліціонера ізолятора тимчасового тримання міського управління звільнено у запас Збройних сил за пунктом 63 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 17.11.1998; вислуга років на день звільнення складає 20 років 02 місяці 13 днів.
Згідно із свідоцтвом про хворобу від 19.03.1999 №338 окружної військово-лікарської комісії УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Згідно із розрахунками пенсійної справи станом на:
- 01.01.2008 позивачу призначено пенсію у розмірі 50% грошового забезпечення;
- 01.04.2018 позивачу призначено пенсію у розмірі 50% грошового забезпечення;
- 01.07.2021 позивачу призначено пенсію у розмірі 50% грошового забезпечення;
- 01.10.2022 позивачу призначено пенсію у розмірі 50% грошового забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі №160/8484/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, яке оформлене листом Відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про надання відповіді» від 14.09.2021 №32246-26042/П-01/08-0400/21;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки про грошове забезпечення від 11.08.2021 №33/24/С-4136, наданої Державною установою «Територіального медичного об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з урахуванням виплачених сум.

06.02.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням виконати вимоги статей 12, 13 пункту «а» Закону №2262-XII, з урахуванням вищезазначеного рішення суду та перерахувати йому пенсію у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення.

Листом від 28.04.2023 №19438-14729/С-01/8-0400/23 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність законних підстав для проведення перерахунку пенсії відповідно до статей 12, 13 пункту «а» Закону №2262-XII, у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення, враховуючи те, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби у запас, а не у відставку.

Вважаючи дії щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Законом №2262-ХІІ визначені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

На підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ , в редакції, чинній на час звільнення позивача з ОВС та призначення йому пенсії за вислугу років, право на пенсію за вислугу років мають:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Статтею 13 Закону №2262-ХІІ, в редакції, чинній на час звільнення позивача з ОВС та призначення йому пенсії за вислугу років, визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.

Таким чином, підстави звільнення осіб зі служби в органах внутрішніх справ впливають на розмір їх пенсій.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, в редакції, чинній на час звільнення позивача з ОВС та призначення йому пенсії за вислугу років (далі Положення №114).

Пунктом 62 Положення №114 визначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

На підставі пункту 63 Положення №114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 5 цього Положення;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час - обмежено придатними I-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) за вислугою строку служби, передбаченого договором, якщо особи рядового і молодшого начальницького складу не виявляють бажання продовжувати службу;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

з) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з пунктом 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації).

Пунктом 65 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку):

а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Враховуючи те, що станом на час звільнення (17.11.1998) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) мав вислугу років в ОВС 20 років 02 місяці 13 днів, свідоцтвом про хворобу від 19.03.1999 №338 окружної військово-лікарської комісії УМВС України в Дніпропетровській області визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, не досяг граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання, позивача звільнено зі служби в ОВС у запас Збройних сил за пунктом 63 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже позивача звільнено з органів МВС України «у запас через хворобу», а не «у відставку через хворобу».

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що особі, яка звільнена в запас через хворобу, в силу положень пункту «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років має призначатись у розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення, тоді як особі, звільненій у відставку через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, враховуючи, що позивач звільнений зі служби не у відставку, а у запас, то, відповідно до наведених норм, пенсія позивачу призначена у належному розмірі та не підлягає збільшенню до 55% грошового забезпечення з підстав вказаних позивачем.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.11.2018 (справа №705/6221/15-а).

Отже, правові підстави для проведення перерахунок й виплати позивачу пенсії станом на 01 грудня 2019 року - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення відсутні.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтіми 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Розподіл судових витрати не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар