Справа № 440/1221/23
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 р.Справа № 440/1221/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Канигіна Т.С.) від 13.03.2023 року по справі № 440/1221/23

за позовом Полтавської міської ради

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Полтавська міська рада, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенка Станіслава Васильовича у ВП №70806921 від 23.01.2023 про стягнення з Полтавської міської ради виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанову у ВП №70806921 від 23.01.2023 про стягнення з Полтавської міської ради виконавчого збору прийнято протиправно, оскільки 07.04.2022 набрав чинності Закон України № 2145-ІХ від 24.03.2022, яким розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, за яким на час воєнного стану в Україні безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. За доводами позивача, раді, як органу місцевого самоврядування, під час дії воєнного стану прямо заборонено приймати відповідне рішення. Зазначає, що рада на даний час об`єктивно не може виконати рішення суду у цьому виконавчому провадженні через незалежні від неї обставини. На думку позивача, протиправним є стягнення виконавчого збору без надання можливості боржнику виконати у добровільному порядку рішення суду після закінчення воєнного стану.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року по справі № 440/1221/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.06.2021 Полтавським окружним адміністративним суду видано виконавчий лист у справі № 440/5029/20 про зобов`язання Бричківську сільську раду Полтавського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно з клопотаннями від 02.03.2018 року, від 11.06.2018, від 22.07.2020 з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 заяву ОСОБА_1 про заміну відповідача та боржника у справі № 440/5029/20 задоволено частково. Замінено боржника у ході виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 440/5029/20 з Бричківської сільської ради на Полтавську міську раду. У задоволенні заяви про заміну відповідача у справі відмовлено.

04.01.2023 стягувач - ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою про примусове виконання рішення суду у справі № 440/5029/20.

23.01.2023 на підставі виконавчого листа від 06.04.2021 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 70806921.

Також 23.01.2023 винесено постанову у ВП №70806921 про стягнення з Полтавської міської ради виконавчого збору в розмірі 26800,00 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця про стягнення з Полтавської міської ради виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог статей 18, 26, 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, пункту 8 розділу III Інструкції № 512/5 та є правомірною.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі посилається на те, що при прийнятті оспорюваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував вищезазначені норми матеріального права та безпідставно встановив правомірність дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенка С.В. при винесенні оспорюваної постанови від 23.01.2023 року у ВП № 70806921 про стягнення з Полтавської міської ради виконавчого збору в сумі 26800,00 грн. Вказує, що всупереч статтям 73-76, 242 КАС України суд першої інстанції взагалі не досліджував належні, допустимі та достовірні докази, які в своїй сукупності підтверджують ту обставину, що Полтавська міська рада добровільно - до відкриття виконавчого провадження розпочала виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року у справі № 440/5029/20, внаслідок чого у головного державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з Полтавської міської ради виконавчого збору в сумі 26800,00 грн.

Зокрема, належними, допустимими та допустимими доказами, які підтверджують вказану обставину є копії документів надані Полтавською міською радою суду першої інстанції, а саме: копія витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони довкілля, природокористування Полтавської міської ради від 11.08.2022 року; копія розпорядження міського голови від 31.08.2022 року № 43-р «Про скликання шістнадцятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання»; копія проєкту рішення шістнадцятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 09.09.2022 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування громадянину ОСОБА_1 на території Бричківського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади»; копія протоколу шістнадцятої сесія Полтавської міської ради восьмого скликання від 09.09.2022 року; копія розпорядженням Полтавського міського голови від 12.12.2022 року № 60-р «Про скликання двадцять першої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання»; копія проєкту рішення двадцять першої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 23.12.2022 року «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування громадянину ОСОБА_1 на території Бричківського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади»; копія витягу з протоколу двадцять першої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 23.12.2022 року; копія поіменного голосування двадцять першої сесії Полтавської міської ради VIII скликання від 23.12.2022 року за питання № 85 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування громадянину ОСОБА_1 на території Бричківського СО ПМТГ».

На підставі цього зазначає. що відповідно до вимог чинного законодавства Полтавською міською радою вжито усіх необхідних заходів для добровільного виконання рішення суду до дати видачі виконавчого документу та пред`явлення його для примусового виконання.

Також заначив, що до дати винесення оспорюваного рішення суду першої інстанції, 24.02.2023 року листом виконавчого органу Полтавської міської ради - Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру № 01-04-01.2-12/456 було повідомлено відповідну виконавчу службу про добровільне виконання Полтавською міською радою рішення суду.

За наявності викладених обставин, вважає, що у головного державного виконавця не було необхідності вживати визначені статтями 10 та 18 Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення.

Також вказує. що на цей час відсутній спосіб виконання виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду № 440/5029/20 виданого 30.06.2021 року шляхом надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно клопотань від 02.03.2018 року, від 11.06.2018 року, від 22.07.2020 року з урахуванням висновків суду, так як у період воєнного стану діє заборона щодо прийняття рішення сесії ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі землі комунальної власності у приватну власність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України Про виконавче провадження №1 404-VІІІ від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016 (далі - Закон №1404-VІІІ в редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII міститься визначення, за яким виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (абз. 1, 3 ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Приписами ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується. Крім того, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ч. 7ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього ж Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5від 02.04.2012 (далі - Інструкція № 512/5, в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Системний аналіз положень ст. ст. 26, 27 Закону № 1404-VIII, Інструкції № 512/5 в аспекті спірних правовідносин, дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19, від 20.11.2019 по справі № 480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Отже, після набрання чинності змінами до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення з прийняттям відповідної постанови, не пов`язується з фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню чи у фіксованому розмірі, в залежності від статусу боржника (фізична чи юридична особа).

Положеннями ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). При цьому, у першому випадку, постанови про відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору виносяться державним виконавцем одночасно, а у другому випадку постанові про стягнення виконавчого збору в обов`язковому порядку має передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у адміністративній справі № 440/5029/20 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа; ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Скасовано рішення Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 07.02.2020 року "Про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року за позовом ОСОБА_1 ".

Зобов`язано Бричківську сільську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02.03.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням висновків суду.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року у справі № 440/5029/20 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/5029/20 в частині зобов`язання Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02.03.2018 року про надання дозволу па розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням висновків суду.

В цій частині прийнято постанову, якою задоволено позов ОСОБА_1 до Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано Бричківську сільську раду Полтавського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно клопотань від 02.03.2018 року, від 11.06.2018 року, від 22.07.2020 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 440/5029/20 залишено без змін.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот гривень) 00 коп.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року у адміністративній справі № 440/5029/20 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну відповідача та боржника у справі № 440/5029/20.

Замінено боржника у ході виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 440/5029/20 з Бричківської сільської ради на Полтавську міську раду.

В задоволенні заяви про заміну відповідача у справі - відмовлено.

23.01.2023 року постановами у ВП № 70806921 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенком С.В. відкрито виконавче провадження № 70806921 на виконання виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду № 440/5029/20 виданого 30.06.2021 року, яким зобов`язано Бричківську сільську раду Полтавського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно клопотань від 02.03.2018 року, від 11.06.2018 року, від 22.07.2020 року з урахуванням висновків суду та стягнуто з боржника - Полтавської міської ради виконавчий збір у розмірі 26800,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 14, 370 КАС України.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист, набрало законної сили 06.04.2021 р., а 21.07.2021 р. було постановлено ухвалу про заміну боржника у ході виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 440/5029/20 з Бричківської сільської ради на Полтавську міську раду.

Разом з тим, на моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме 23.01.2023 року, боржником рішення суду виконане не було, оскільки органом місцевого самоврядування не прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно клопотань від 02.03.2018 року, від 11.06.2018 року, від 22.07.2020 року.

Посилання апелянта на вчинення ним дій стосовно внесення в порядок денний сесії міської ради восьмого скликання проекту рішення "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в користування ОСОБА_1 на території Бричківського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади" є безпідставними, оскільки вони не свідчать про виконання судового рішення у спосіб, який визначений цим рішенням.

Також суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно і в межах цієї справи постанову про стягнення виконавчого збору винесено разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, яка в свою чергу, позивачем не оскаржувалася та є чинною.

Що стосується посилання на те, що на цей час відсутній спосіб виконання виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду № 440/5029/20 виданого 30.06.2021 року шляхом надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно клопотань від 02.03.2018 року, від 11.06.2018 року, від 22.07.2020 року з урахуванням висновків суду, так як у період воєнного стану діє заборона щодо прийняття рішення сесії ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі землі комунальної власності у приватну власність, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, а саме безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що в межах цих правовідносин, посилання на вказані вище положення Земельного кодексу України є помилковими, оскільки позивач зобов`язаний вчинити дії щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно клопотань від 02.03.2018 року, від 11.06.2018 року, від 22.07.2020 року, шляхом прийняття відповідного рішення, на виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог статей 18, 26, 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, пункту 8 розділу III Інструкції № 512/5 та є правомірною.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року по справі № 440/1221/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 14.09.2023 року