Справа № 522/15307/23
Суддя: Ковтун Ю. І.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/522/313/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника позивача адвоката Бердара С.В.,

представника відповідача Саркісяна А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішенняпро примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспортний документ № НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), яка подана адвокатом Бердаром Сергієм Васильовичем (адреса: 79000, м.Львів, вул. М.Скорика, 17) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65014, м.Одеса, вул. Преображенська, 44), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУДМС України в Одеській області № 230 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства від 19.07.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що пунктом 2 розділу II Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 встановлена не альтернативна можливість присутності перекладача при оголошенні іноземцю рішення про його примусове повернення, а його обов`язкова наявність при вказаній процедурній дії. Натомість, посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області не було залучено перекладача. Більше того, ОСОБА_2 не роз`яснені його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, зокрема не повідомлено його про право на користування послугами перекладача. Зазначив, що з моменту затримання, особа має право на всі види правових послуг, які передбачені частиною другою статті 13 Закону «Про безоплатну правову допомогу», а саме має право на захист та здійснення представництва її інтересів у судах, інших державних органів. Відтак, посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області грубо порушено право особи на безоплатну вторинну правову допомогу. Крім того, посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області не з`ясовано сімейного стану позивача. ОСОБА_3 має цивільну дружину, яка перебуває у стані вагітності, батьком майбутньої дитини є ОСОБА_3 . Також зазначив, що Республіка Туркменістан є постсоціалістичною країною, яка дотримується правил політичної нейтральності, але є закритою державою, в якій встановлено цілковитий контроль над громадським життям громадян. Чоловіки, громадяни Туркменістану, не мають право покидати країну походження до виповнення їм 40 років, окрім здійснення виїзду на навчання за кордон. Народження дітей не є підставою для виїзду із країни громадянства, а у разі одруження з громадянкою іншої країни, громадянин Туркменістану при поверненні додому може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Виконання рішення про примусове повернення позивача до країни походження буде мати наслідком розлучення його майбутньої дитини із батьком, що жодним чином не відповідає критерію якнайкращих інтересів дитини.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) належним чином завірені копії матеріалів особової (міграційної) справи ОСОБА_1 (а.с. 28 29).

15.08.2023 від Головного управління ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що співробітником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 19.07.2023, під час проведення оперативно-профілактичних заходів по вул. Преображенська у м. Одесі, виявлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. Громадянин ОСОБА_4 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні з терміном дії з 20.01.2021 по 27.04.2021. Позивач, починаючи з 05.05.2021 по 19.07.2023, не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища. Територіальним підрозділом сфери міграційного контролю встановлено, що громадянин Туркменістану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , постійного місця проживання та законного джерела існування, у останнього як в м. Одесі та в Одеській області, так і в Україні не має. Від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування позивач ухилився, станом на 19.07.2023 на території України перебуває незаконно. За порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, 19.07.2023 стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення від 19.07.2023 серії та номеру ПН МОД 010217 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 3400 грн. Штрафу в розмірі 3400 грн. позивачем добровільно сплачено. Зазначив, що позивач для добровільного повернення до країни походження або третьої країни іноземця до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, з заявою не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє. Починаючи з 30.09.2020 по 19.07.2023 позивач, з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. ГУ ДМС України в Одеській області 19.07.2023 прийняте рішення № 230 про примусове повернення в країну походження або третьої країни стосовно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 17.08.2023. Вказане рішення позивач не виконав. Також зазначив, що під час надання пояснень та розписки, яка є невід`ємною частиною рішення № 230 від 19.07.2023, позивач визнав суть скоєного правопорушення, прописом вказав перекладача не потребує, та підтвердив власноручним підписом. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 19.07.2023 серії та номеру ПР МОД 010115 позивач також зазначив про відсутність необхідності залучення перекладача про що міститься відповідний підпис позивача. Зміст усіх матеріалів особової справи був роз`яснений позивачу відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». На всіх етапах підготовки матеріалів про примусове повернення позивачу неодноразово був запропонований перекладач та всі дії співробітників ГУ ДМС в Одеській області були роз`ясненні позивачу зрозумілою йому мовою. Також позивачу доведена інформація про можливість звернення до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, та про те, що рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області позивач може оскаржити в судовому порядку. Також наголосив на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, факт батьківства або шлюбні відносини на які посилається представник позивача не спростовують зазначених порушень законодавства. Посилання в адміністративному позову на неможливість позивачем реалізувати право на професійну допомогу не відповідають дійсності, оскільки останній в адміністративному порядку не затримувався, особисті речі у тому числі мобільний телефон у нього не відбиралися. (а.с. 32 49).

29.08.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Крупи Е.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що станом на цей час рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 230 неможливо виконати, оскільки на території України з 24.02.2022 і по цей час триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та закриття повітряного простору над територією України. З огляду на зазначені обставини неможливо придбати авіаквитки до Республіки Туркменістан. Більше того, всі межуючі країни з Україною мають виключно візовий режим з Республікою Туркменістан. Відтак, позивач не може добровільно покинути територію України, оскільки не має жодної діючої візи з сусідніми країнами. Позивач неодноразово звертався в телефонному режимі до ГУ ДМС України в Одеській області щодо роз`яснення виконання рішення, однак жодної відповіді як покинути територію України так і не отримав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача усудовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 19.07.2023 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 було виявлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки наявних документів, відібраних пояснень, а також за інформацією з Інтегрованої міжвідомчої інформаційної - телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон було встановлено, що громадянин Туркменістану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 30.09.2020, легально, через КПП міжнародний аеропорт «Бориспіль-D» по паспортному документу громадянина Туркменістану для виїзду за кордон, серії та номеру НОМЕР_1 з терміном дії з 19.08.2017 по 18.08.2022 та візи серії та номеру НОМЕР_2 терміном дії з 25.09.2020 по 23.12.2020. Посольством Туркменістану 26.05.2022 за № 866 зазначений паспортний документ громадянина Туркменістану для виїзду за кордон продовжено по 31.12.2024. Мета приїзду - навчання у навчальному закладі. Також, громадянин Туркменістану ОСОБА_3 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні з терміном дії з 20.01.2021 по 27.04.2021.

Як вбачається з витягу з наказу № 464-ос від 01.12.2020 Одеського національного економічного університету ОСОБА_1 , громадянина Туркменістану було зараховано за контрактом на навчання для підготовки до вступу у ВНЗ (російська мова) з 01.12.2020 по 30.06.2021.

Відповідно до витягу з наказу № 100-ос від 22.04.2021 ОСОБА_1 , громадянина Туркменістану відраховано з 22.04.2021, зі складу слухачів курсу навчання для підготовки до вступу у ВНЗ за порушення умов договору на навчання.

22.04.2021 Одеський національний економічний університет звернувся з листом № ВМЗ-103/21 на адресу начальника ГУ ДМС України в Одеській області щодо зняття з обліку іноземних студентів в ГУ ДМС України в Одеській області громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із відрахуванням із університету за порушення умов договору на навчання. Також посили скасувати посвідку на тимчасове проживання на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_3 . Видану 5103, 16.12.2020 терміном до 01.09.2021.

27 квітня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення 2495 про скасування посвідки на тимчасове проживання видану громадянина Туркменістану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За вчинення адміністративного правопорушення порушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: ухиленні від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області 19.07.2023 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 010115 (а.с. 58).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 19.07.2023 серії ПН МОД № 010217, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень (а.с.59).

Штраф позивачем сплачено у добровільному порядку що підтверджується відповідною квитанцією від 19.07.2023 (а.с. 60).

19.07.2023 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення №230 про примусове повернення в країну походження громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 17.08.2023 року (а.с. 65 68).

Другий примірник рішення №230 про примусове повернення в країну походження позивачем було отримано 19.07.2023 та відповідно до наданої ним розписки від 19.07.2023 позивач зобов`язався покинути територію України не пізніше 17.08.2023 (а.с.69).

Вважаючи рішення №230 про примусове повернення ОСОБА_1 , прийняте ГУ ДМС України в Одеській області 19.07.2023 року таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється:

іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України;

іноземців, які постійно проживають на території України, - за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання;

осіб без громадянства, які постійно проживають на території України, - за посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон;

іноземців та осіб без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, - за проїзним документом для виїзду за кордон;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з особами, зазначеними у частинах другій - дванадцятій статті 4 цього Закону, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з працевлаштуванням, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з участю у реалізації проектів міжнародної технічної допомоги, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з участю у діяльності релігійних організацій, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з участю у діяльності філій, відділень, представництв та інших структурних осередків громадських (неурядових) організацій іноземних держав, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які працюють у представництвах іноземних суб`єктів господарювання в Україні, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які працюють у філіях або представництвах іноземних банків на території України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з провадженням культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України «Про волонтерську діяльність», інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які працюють кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації на території України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які навчаються у навчальних закладах України не менш як протягом одного року, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців - громадян держав, які можуть в`їжджати в Україну без візи відповідно до законодавства України чи міжнародного договору України, - за паспортним документом або іншим документом, якщо це передбачено міжнародним договором України;

іноземців, які є громадянами держав, з якими укладено договори про місцевий прикордонний рух, - за документами, які дають право на перетинання державного кордону в межах місцевого прикордонного руху, що оформляються дипломатичними представництвами та консульськими установами України в установленому Міністерством закордонних справ України порядку;

іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, - за паспортним документом та військовим квитком рядового, сержантського і старшинського складу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Обставини за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн визначені частиною 1 статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, вважаються такими, які постійно проживають на території України з моменту визнання біженцем в Україні або надання притулку в Україні. Постійне проживання на території України біженців підтверджується посвідченням біженця.

Іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону.

Судом встановлено, що громадянин Туркменістану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув на територію України 30.09.2020. Стороною позивача не наведено обґрунтованих пояснень з приводу того, чому після законного прибуття та перебування в Україні у 2021 році по завершенню визначеного терміну такого перебування на території цієї країни позивач не вживав жодних заходів щодо легалізації свого проживання. Жодних пояснень бездіяльності позивача щодо неоформлення документів, які дають право на законних підставах перебувати на території України, будь-якими поважними обставинами, які перешкоджали б йому з 2021 року звернутися із відповідними заявами до міграційних органів, не надано.

Отже, позивач знаходився на території України нелегально, що є порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, що відповідно було підставою для відповідача для прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження.

При цьому, положеннями ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначений перелік обставин, за наявності яких до іноземця чи особи без громадянства не може бути застосоване примусове повернення. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, настання яких передбачає застосування положень ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ані позивачем, ані його представником суду не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. Так само відсутні підстави вважати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача та його представника на такі обставини, як його сімейний стан, наявність у нього цивільної дружини, яка є вагітною, оскільки такі обставини в наведеному у статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» переліку відсутні.

Сам по собі факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України яка вагітна, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України. Вказані факти можуть бути підставою для оформлення права такої особи на проживання (перебування) в Україні, але не можуть самі по собі заміняти передбачені законом дії такої особи для реалізації цього права.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 10.10.2019 року по справі № 2340/2910/18 та від 18.03.2021 року по справі № 522/14416/18, від 29.05.2023 по справі № 522/5683/22.

Бажання іноземця чи особи без громадянств, зберегти свої сімейні права покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» з особою, яка не розуміє державної мови, працівник державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

Рішення про примусове повернення було доведено позивачу у встановленому порядку мовою, якою він володіє і здатен розуміти зміст офіційного документу. У розписці позивачем зазначено про те, що не потребує послуг перекладача (а.с.69). Також в письмових поясненнях позивача від 19.07.2023 та в протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 010115 від 19.07.2023 зазначено про те, що не потребує послуг перекладача (а.с. 58, 63 64).

Варто зауважити, що Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 року при розгляді справи № 343/2242/16-а, наголосив на такому: «посилання позивача на те, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача, як на підставу скасування такого рішення колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність перекладача не свідчить про протиправність рішення. Крім того, перекладач та законний представник надаються на вимогу затриманого, якої в даному випадку не було».

Щодо доводів сторони позивача про те, що відповідачем було порушено право позивача на безоплатну вторинну правову допомогу, суд зазначає, що наведені твердження не доводять факту протиправності вказаного рішення відповідача, а стосується виключно процедури його оскарження, якою позивач і скористався оскарживши рішення про примусове повернення з України у судовому порядку, як і скористався одночасно правовою допомогою адвоката, у зв`язку з чим, на думку суду, вказана обставина не може бути підставою для скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 230 від 19.07.2023.

Щодо доводів сторони позивача про наявність обставин, які унеможливлюють добровільне виконання рішення міграційного органу, оскільки на території України триває військова агресія, суд зазначає, що вказане не може бути поважною причиною невиконання позивачем вказаного рішення, позаяк останній не був позбавлений можливості виїхати з України до країни походження через будь-яку третю безпечну країну шляхом залізничного або автобусного/автомобільного сполучення, які не зупиняли свою роботу як і наземні пункти пропуску на західному кордоні України.

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення є правомірними, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, в тому числі й положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави щодо скасування рішення про примусове повернення відсутні.

Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 72, 74, 77, 90, 268-271, 288 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішенняпро примусове повернення в країну походження, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 18 вересня 2023 року.

Суддя Ю.І.Ковтун