Справа № 160/11787/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з ч. 3 ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
- період навчання у Тернівському професійному гірничому ліцеї № 41 м. Тернівка з 01.09.2001 по 24.06.2002 за кваліфікацією електрослюсар підземний;
- час проходження строкової військової служби в армії у складі Збройних Сил України з 27.11.2002 по 08.04.2004;
- військової служби під час мобілізації в особливий період з 13.03.2022 по 27.04.2023 із застосуванням роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і зараховувати мені до стажу кожного повного року роботи машиністом гірничих виймальних машин - за 1 рік роботи 3 місяці;
- період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України перебуваючи безпосередньо в с. Новомихайлівка Донецької області з 25.05.2022 по 09.09.2022 у кратному обчисленні (один місяць служби за три місяці);
- повторно розглянути заяву від 27.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі положень ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити, нарахувати і виплатити мені - ОСОБА_1 , пенсію за віком з 27.04.2023 року
21 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що період навчання позивача не зараховано до спеціального стажу, оскільки перерва між навчанням за фахом та роботою за пільговою спеціальністю перевищує три місяці, період проходження строкової військової служби з 27.11.2002 року по 08.04.2004 року враховано до страхового стажу з 27.11.2002 року по 31.12.2003 року умовно до надання військового квитка або уточнюючої довідки, при цьому до спеціального стажу цей період не враховано, оскільки на момент призову позивач не працював за професією та не займав посаду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, період військової служби під час мобілізації в особливий період з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року із застосуванням Роз`яснення №8 зараховано до стажу кожного повного року роботи машиністом гірничих виймальних машин за 1 рік роботи 3 місяці. Період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваючи безпосередньо з 25.05.2022 року по 09.09.2022 року не враховано у кратному обчисленні (один місяць служби за три місяці), оскільки Російська Федерація не належить до відповідного переліку. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
17 липня Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-2 в системі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі, зазначає, що не розглядав заяву позивача про призначення пенсії отже не повинен повторно розглядати заяву. Також висловлює доводи, подібні позиції відповідача-1. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
27 квітня 2023 року позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії «за віком».
Рішенням відповідача-1 від 04.05.2023 року №15 відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

Зазначено, що пільговий стаж роботи становить:

- по списку №1 19 років 19 днів;

- роботи підземні, провідні професії (20) 16 років 09 місяців 02 дні, з них військова служба в період мобілізації 1 рік 1 місяць 15 днів;

- роботи підземні, професії за постановою №202 (25) 22 роки 09 місяців 19 днів, що не дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від віку згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Загальний страховий стаж з урахуванням додаткових років (за Список №1) становить 38 років 04 місяці 09 днів.

Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначення дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Згідно форми РС-право до трудової діяльності позивача на підземних роботах застосовано кратність 1.

Вважаючи таку відмову в призначення пенсії протиправною позивач звернувся з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Суд констатує тотожність правила на вихід на пенсію згідно ст. 14 Закону №1788-XII та ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV.

Згідно ч. 6 ст. 56 Закону №1788-XII при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Щодо періоду навчання позивача з 01.09.2001 року по 24.06.2002 року.

Згідно ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року №103/98-ВР (далі Закон №103/98-ВР) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно трудової книжки позивача від 01.09.2002 року НОМЕР_2 позивач в період з 01.09.2001 року по 24.06.2002 року навчався в ПТУ-41 м. Тернівка за фахом «електрослюсар підземний». Ця ж інформація підтверджується і довідкою Тернівського професійного гірничого ліцею Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 21.07.2022 року №541. В матеріалах справи міститься диплом позивача від 24.06.2002 року №17571899, згідно якого він у 2002 році закінчив професійно-технічне училище №41 м. Тернівка і здобув кваліфікацію електрослюсаря підземного.

Також у трудовій книжці позивача в наявності запис про роботу з 30.09.2002 року на посаді електрослюсара підземного 3 розряду з повним робочим днем у шахті.

Позивач зазначає, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідач-1 з цього приводу зазначив, що перерва між навчанням за фахом та роботою за пільговою спеціальністю перевищує три місяці. Аналогічне твердження висловив і відповідач-2 (навчання завершене 24.06.2002 року, день зарахування на роботу за набутою професією 30.09.2002 року).

Позивач у позовній заяві зазначає, що «після навчання у Тернівському професійному гірничому ліцеї №41 та отримання диплому я 24.01.2005 року був прийнятий на філію «шахта Західно-Донбаська» ВАТ «ДХК «Павлоградвугілля за набутою професією…», що не відповідає дійсності, оскільки в трудовій книжці позивача відсутні записи від 2005 року, при цьому навчання позивача завершено ще в 2002 році.

Вказане суд вважає опискою та виходить із записів у трудовій книжці позивача, вчинених після завершення навчання. Так, суд погоджується з доводами відповідачів з цього питання, оскільки позивача «зараховано на роботу за набутою професією» в розумінні ст. 38 Закон №103/98-ВР саме 30.09.2002 року, тобто після спливу трьох місяців з дня завершення навчання (24.06.2002 року). Дата наказу про відрахування (30.06.2022 року) в цьому аспекті юридичного значення не має, оскільки нормою ст. 38 Закон №103/98-ВР пільга щодо зарахування періоду навчання до стажу роботи пов`язана саме з «днем закінченням навчання», яким за обставин цієї справи є 24.06.2002 року згідно відомостей у трудовій книжці позивача, довідці від 21.07.2022 року №541 та дипломі від 24.06.2023 року.

Аналогічне за змістом правозастосування міститься у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2019 року у справі №0540/7769/18-а.

Отже, в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Щодо періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах України з 27.11.2002 року по 08.04.2004 року.

Відповідно до п. «в» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України встановлено, що підставою припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або роботодавця - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу;

Відповідно до трудової книжки позивача 15.11.2002 року його звільнено з посади електрослюсара підземного 3 розряду з повним робочим днем у шахті за ст. 36 п. 3 Кодексу законів про працю України, в зв`язку з призивом у Збройні Сили України.

З 27.11.2002 року по 08.04.2004 року Служба у складі Збройних Сил України.

Відповідачі щодо цього питання вказували, що позивача звільнено 15.11.2002 року, а на строкову службу призвано 27.11.2002 року, тобто позивач на момент призову не займав посаду, яка надає право на зарахування відповідного періоду роботи до пільгового стажу.

Позивач в свою чергу наполягав, що його було звільнено саме у зв`язку з призовом, а тому відповідний період служби має бути зараховано до пільгового стажу.

Отже, розбіжність правових позицій сторін полягає в оцінці ч. 1 ст. 8 Закону №2011-XII в частині визначення змісту словосполучення «на момент призову на строкову військову службу», в т.ч. чи може бути таким моментом звільнення особи, яке сталося раніше ніж перший день служби. При цьому між сторонами відсутній спір щодо належності останньої посади позивача перед призовом до посад, робота на яких є пільговим стажем.

За обставин цієї справи позивача 15.11.2002 року звільнено в зв`язку з призовом, однак служба тривала з 27.11.2002 року, тобто розпочалася не в день звільнення. Цю обставину суд оцінює як таку, що відповідає умовам ч. 1 ст. 8 Закону №2011-XII для зарахування відповідного строку служби до пільгового стажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону №2232-XII призов громадян України на строкову військову службу включає:

прибуття на медичний огляд, професійно-психологічний відбір та засідання призовної комісії;

проходження медичного огляду (у тому числі, за необхідності, направлення на додаткове медичне обстеження);

проведення професійно-психологічного відбору;

засідання призовної комісії;

прибуття за зазначеними у повістці районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки адресою та часом для відправки у військову частину для проходження строкової військової служби та знаходження у відповідному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (обласному збірному пункті) до відправлення у військову частину.

При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу.

Отже, законодавством розрізнено категорії «призов» та «військова служба», які не збігаються між собою у часі. З урахуванням зазначеного суд констатує безпідставність доводів відповідачів про те, що позивач «на момент призову не працював за професією та не займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах…», оскільки факт звільнення позивача з посади, робота на якій має пільговий характер» з формулюванням «в зв`язку з призовом» та посиланням на п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України є достатньою підставою для висновку, що «на момент призову» позивач обіймав відповідну посаду.

Аналогічне за змістом правозастосування здійснено Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 15.02.2019 року у справі №2240/3167/18, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом у постанові від 19.05.2018 року у справі №804/814/18.

Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо періоду проходження військової служби за мобілізацією в особливий період з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року.

Згідно довідки Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» від 27.04.2023 року №362 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній позивач в період з 13.03.2022 року по теперішній час на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 та «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022 року увільнений від роботи на час мобілізації до закінчення воєнного стану в Україні або до фактичної демобілізації із збереженням місця роботи і середньої заробітної плати (наказ 48.15 від 14.03.2022 року). Попередня займана посада працював на повний робочий день на відокремленому структурному підрозділі «Шахтоуправілння Тернівське» приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» з 21.07.2006 року по теперішній час за професією, посадою машиніст гірничих виїмкових машин дільниці видобутку вугілля з повним робочим днем у шахті. Дана професія підтверджена результатами атестації робочих місць, розпорядження від 23.11.2004 року №1360/к, від 23.11.2009 року №1240, від 18.01.2013 року №185, від 24.11.2014 року №2395/1, від 24.11.2019 року №6026.

Відповідно до відомостей форми РС-право період з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року за позивачем обліковується як «Військова служба в особл. період».

Відповідач-1 з цього приводу зазначив, що цей період із застосуванням Роз`яснення №8 зараховано до стажу кожного повного року роботи машиністом гірничих виймальних машин за 1 рік роботи 3 місяці.

Відповідач-2 з цього приводу зазначив, що час проходження військової служби під час мобілізації з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року зараховано позивачу до загального та пільгового стажу згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) в одинарному розмірі. Для зарахування періоду проходження військової служби під час мобілізації з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 за провідними професіями відсутні підстави, оскільки протягом зазначеного періоду позивач не виконував роботи повний робочий день на підземних гірничих роботах з видобутку вугілля.

У спірному рішенні відповідача-1 зазначено: «роботи підземні, провідні професії (20) 16 років 09 місяців 02 дні, з них військова служба в період мобілізації 1 рік 1 місяць 15 днів». Тобто, період військової служби за мобілізацією позивача зараховано до стажу роботи позивача як працівника провідної професії підземних і відкритих гірничих роботах.

Суд звертає увагу, що за змістом позиції відповідача-2 (період з 13.0.32022 року по 27.04.2023 року зараховано в одинарному розмірі, для зарахування стажу за провідними професіями відсутні підстави) та відповідача-1 (період з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року зараховано до стажу роботи машиністом гірничих виймальних машин провідної професії) є суперечливими. При цьому суд виходить зі змісту спірного рішення відповідача-1, в якому період військової служби позивача за мобілізацією зараховано до підземних робіт за провідною професією, оскільки відповідне рішення є правовим актом, ухваленим за результатом правозастосування, в т.ч правової оцінки наявного у позивача стажу. Відповідно, суд виходить з того, що період військової служби позивача за мобілізацією з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року (1 рік 1 місяць 15 днів) зараховано до пільгового стажу позивача на підземних роботах за провідною професією.

Водночас, згідно позовної вимоги позивача у цій частині позивач просить зобов`язати відповідача-2 зарахувати цей період з урахуванням Роз`яснення №8 як кожен повний рік за 1 рік і 3 місяці.

Згідно позиції відповідача-1 цей період позивачу зараховано до стажу кожного повного року роботи машиністом гірничих виймальних машин (провідна професія) із застосуванням Роз`яснення №8.

Щодо зазначеного суд зазначає, що Роз`яснення №8 є правовим актом, що визначає самостійну підставу для призначення пенсії, однак не містить положень щодо необхідності обліку на постійній основі відповідного стажу в кратному розмірі. Враховуючи, що за обставин цієї справи рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії позивачу судом визнається протиправним та скасовується, а позивач та відповідач-1 висловили тотожні позиції щодо поширення Роз`яснення №8 на юридичну ситуацію позивача, при цьому судом такі позиції визнані обґрунтованими, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача-1 при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії застосувати Роз`яснення №8.

При цьому суд зазначає, що Роз`яснення №8 підлягають застосуванню виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 20.01.1992 року №8 (далі - Роз`яснення №8) встановлено, що працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності за статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавших повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:

- кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату за 1 рік 3 місяці;

- кожного року роботи, передбаченої у відповідних розділах Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення за 9 місяців.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 01.11.2018 року №21226/0/2-18/45 у відповідь на депутатський запит народного депутата України ОСОБА_2 від 05.10.2018 року до законодавчого врегулювання питання (внесення змін до статті 114 Закону №1058) органи Пенсійного фонду України при призначення пенсій відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058 враховують Роз`яснення №8.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що за загальним правилом роз`яснення не є нормативно-правовими актами, оскільки уточнюють, деталізують та пояснюють основний правовий акт. При цьому ця змістовна властивість не позбавляє суд можливості їх застосування, оскільки такі роз`яснення в будь-якому випадку є правовими актами, тобто відповідають ч. 2 ст. 7 кодексу адміністративного судочинства України як джерела права, які мають похідне (вторинне) значення щодо правових актів, вказаних в частині першій цієї статті.

В свою чергу зміст Роз`яснення №8, попри його назву, вказує на нормативний характер цього документу, який саме встановлює, а не роз`яснює чи деталізує правило поведінки.

Окремо суд зауважує, що незалежно від належності Роз`яснення №8 до нормативно-правового акту воно підлягає застосуванню, оскільки в будь-якому випадку є правовим актом, тобто джерелом права у розумінні ч. 2 ст. 7 кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім цього, лист Міністерства соціальної політики України від 01.11.2018 року №21226/0/2-18/45 безпосередньо вказує на необхідність врахування органами Пенсійного фонду Роз`яснення №8.

Кабінет Міністрів України 22.02.1992 прийняв постанову № 81 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою на виконання постанови Верховної Ради України від 6 грудня 1991 р. "Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" постановив в п.1 міністерствам і відомствам України розробити проекти нормативних актів щодо застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення" згідно з додатком.

Додаток містить Перелік проектів нормативних актів щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», який у свою чергу в розділі ІІ містить Документи, що затверджуються міністерствами. Серед цих документів є Роз`яснення щодо врахування трудового стажу при призначенні пенсій (ст. 14 Закону), виконавцем визначено Мінсоцзабезпечення України, строк виконання - березень 1992 р.

Наразі ця постанова Кабінету Міністрів України є чинною.

Суд вважає, що посилання у Роз`ясненні № 8 на ст. 14 Закону № 1788-ХІІ доцільно застосовувати і при призначенні пенсії за ст. 114 Закону № 1058-ІV, оскільки зміст цих статей є тотожним. При цьому за ст. 11 Закону № 1788-ХІІ до відання Кабінету Міністрів України належать питання, пов`язані з реалізацією і додержанням гарантій, передбачених цим Законом, а п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV передбачає, що положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Також суд не вбачає суперечностей між Роз`ясненням № 8 і положеннями Закону №1058-ІV, оскільки відповідне роз`яснення не визначає: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. (ст. 4 Закону № 1058-ІV), натомість регулює правила розрахунку кратності пільгового стажу, що за правовим змістом положенням ст. 14 Закону № 1788-ХІІ та ст. 114 Закону № 1058-ІV не суперечить.

Вказане роз`яснення спрямоване на забезпечення найбільш сприятливого обрахування стажу окремим категоріям громадян, що були зайняті на роботах з особливо важкими умовами праці та забезпечує реалізацію державної політики щодо створення пільгових умов для осіб, які працювали на професіях, які справляють особливий вплив на здоров`я, в зв`язку з чим застосування Роз`яснення №8 відповідає вимогам верховенства права. В зворотному випадку для осіб, які працювали на відповідних посадах протягом часу, якого не достатньо для призначення пенсії, не було б передбачено державних гарантій в зв`язку зі шкодою здоров`ю на таких посадах.

Крім того, «підземний» стаж на провідних професіях зараховується із збільшеною кратністю. Так, стаж на провідних професіях зараховується до «підземного» із збільшеною кратністю 1.25 (1 рік роботи за 1 рік роботи 3 місяці), а решта видів пільгового стажу за Списком 1, що не відносяться до підземного, із зменшеною кратністю 0.75 (1 рік роботи за 9 місяців).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду від 04.06.2019 року у справі № 333/3704/16-а.

Отже, Роз`яснення №8 підлягають застосуванню до юридичної ситуації позивача.

Щодо періоду безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 25.05.2022 року по 09.09.2022 року.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 16.02.2023 року №344 позивач в період з 25.05.2022 року по 09.09.2022 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в Донецькій області.

Згідно посвідчення від 12.01.2023 року серії НОМЕР_4 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до ст. 57 Закону №1788-XII військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Підпунктом «а» п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» від 17.07.1992 року №393 (далі Постанова №393) встановлено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до п. 2, 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII) учасниками бойових дій визнаються:

2) учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

19) військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України

Відповідач-1 з цього приводу у відзиві послався на п. 2 ст. 6 Закону №3551-XII та вказав, що у відповідному переліку відсутня Російська Федерація.

Відповідач-2 з цього приводу зазначив, що кратність не застосовано в зв`язку з відсутністю довідки військової частини про період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України за цей період.

Оцінюючи вказану суперечність суд виходить з того, що спірне рішення ухвалено відповідачем-1, який не висловив зауважень до наявності відповідної довідки. При цьому обома відповідачами не заперечувалася наявність у позивача посвідчення учасника бойових дій від 12.01.2023 року № НОМЕР_5 та його надання для призначення пенсії.

З цього приводу суд зазначає, що відповідач-1 безпідставно послався на п. 2 ст. 6 Закону №3551-XII, оскільки правовий статус позивача відповідає п. 19 ст. 6 Закону №3551-XII. Більш того, відповідач-1 не є суб`єктом визначення в особи статусу учасника бойових дій.

Так, відповідно до ст. 18 Закону №3551-XII ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Статтею 4 Закону №3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Отже, наявність в особи посвідчення учасника бойових дій є підтвердженням наявності в такої особи відповідного статусу, в зв`язку з чим відповідач-1 позбавлений повноважень приймати рішення щодо наявності у позивача відповідного статусу.

Більш того, згідно довідки від 16.02.2023 року №344 позивач брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів на території Донецької області, що відповідає абзацу 8 пп. «а» п. 3 Постанови №393.

Враховуючи відсутність інших заперечень відповідача-1 щодо цього періоду, визнання судом наявності у позивача права на застосування кратності до періоду участі позивача у бойових діях, суд вважає обґрунтованими доводи позивача в цій частині.

Окремо суд зауважує, що рішення відповідача-1 від 04.05.2023 року №15 не відповідає вимогам обґрунтованості, оскільки не містить належного викладу підстав прийняття, відомостей щодо порядку обчислення пільгового стажу позивача та конкретних величин такого стажу після переведення, застосування Роз`яснення №8, що є окремою та самодостатньою підставою для його скасування.

Таким чином, виходячи з обґрунтованості частини доводів позивача щодо спірних періодів роботи та відповідних протиправних дій відповідача-1 щодо цих періодів під час вирішення питання про наявність у позивача права на призначення пільгової пенсії, враховуючи також загальну необґрунтованість спірного рішення відповідача-1 суд приходить до висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вказує наступне.

Дії відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії втілено в рішення відповідача-1 від 04.05.2023 року №15, що є правовим актом, визнання протиправним та скасування якого є окремим способом захисту права згідно статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій.

Також суд зазначає, що відповідач-2 не може бути зобов`язаний вчинити певні дії за результатом протиправного рішення іншого суб`єкта владних повноважень (відповідача-1). Виходячи з цих мотивів суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача-2 вчинити певні дії та з метою ефективного захисту прав позивача виходить за межі позовних вимог та зобов`язує вчинити відповідні дії відповідача-1.

Щодо зобов`язання призначити пенсію.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

За обставин цієї справи відповідачем-1 не приймалося рішення щодо призначення позивачу пенсії з урахуванням спірних у цій справі періодів, в зв`язку з чим суд наразі не вбачає підстав для втручання в дискреційні повноваження відповідача-1.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді 06 вересня 2023 року.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.05.2023 року №15, яким відмовлено в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV:

- період проходження строкової військової служби в армії у складі Збройних Сил України з 27.11.2002 року по 08.04.2004 року;

- період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період з 13.03.2022 року по 27.04.2023 року із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 20.01.1992 року №8;

- період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 25.05.2022 року по 09.09.2022 року на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 27.04.2023 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко