Справа № 750/8367/23
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/8367/23 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Требух Н.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Кузьменка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2023 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора з паркування Макаренко Макара Юрійовича, відділу контролю за паркуванням Управління ЖКГ Чернігівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.11.2021 року серії СН №2101498, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2023 року про повернуто позовну заяву особі, яка її подала.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2023 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, звертаючись до суду ОСОБА_1 просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 24.11.2021 року серії СН №2101498 (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Також, у позовній заяві позивачкою заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом, в якій остання повідомляла про те, що копію оскаржуваної постанови не отримувала, про її існування дізналася після отримання смс-повідомлення від 22.05.2023 року про арешт коштів та отримала оскаржувану постанову 01.06.2023 року.

Також, ОСОБА_1 заявлено, як підставу поважності пропуску строку - воєнний стан введений в Україні, починаючи з 24.02.2022 року,

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.2023 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та залишено без руху позовну заяву, та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків для зазначення інших причин поважності пропуску строку.

22.06.2023 року, на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду, ОСОБА_1 подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Так, у вказаному клопотанні позивачкою заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого, остання просила поновити їй пропущений строк для звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з тим, що оскаржувану постанову остання отримала лише 01.06.2023 року в Деснянському відділі ДВС у м. Чернігові, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №053, копія якого було надано позивачу відділом контролю за паркуванням УЖКГ, нею не підписувалось і його форма заповнення не відповідає Правилам надання поштового зв`язку.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2023 року повернуто позовну заяву.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, на підставі ст. 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів існування об`єктивних чи суб`єктивних обставин, які перешкоджали їй звернутись до суду за захистом своїх прав, починаючи з моменту отримання оскаржуваної постанови, тобто з 01.12.2021 року (дата отримання в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №053», у строк встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, проте, зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зважаючи на наступне.

Дослідивши матеріали справи, та доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 звертала увагу суду першої інстанції на порушення порядку вручення та заповнення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, проте судом помилково не взято до уваги зазначені доводи.

Також, апелянт наголошувала, що копію оскаржуваної постанови не отримувала, про її існування дізналася після отримання смс-повідомлення від 22.05.2023 року про арешт коштів та отримала оскаржувану постанову 01.06.2023 року, а тому, відповідно до норм адміністративного судочинства, строк звернення з даним позовом пропущено з поважних причин.

Так, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови)(ч.2 ст. 286 КАС України).

За правилами п. п. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень визначають Правила надання поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 (далі - Правила).

У пункті 99 Правил зазначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище (п.106 Правил).

Таким чином, загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.

Разом з тим, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №053 не вбачається хто саме отримав його, тобто відсутнє прізвище отримувача.

Відповідно до вимог Правила надання поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 визначено загальний порядок фіксації отримання рекомендованого листа, це:

- зазначення працівником Укрпошти прізвища отримувача та дати отримання;

- наявність власного підпису отримувача.

Тобто наявність чи проставлення будь-якою особою якихось відміток (галочок) на бланку повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення не є підтвердженням фіксації отримання такого поштового відправлення.

В силу положень Правил надання послуг поштового зв`язку, видача поштового відправлення одержувачу здійснюється відділенням поштового зв`язку виключно за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи позивачки про відсутність прізвища отримувача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №053, що ставить під сумнів дотримання працівником Укрпошти порядку вручення вказаного повідомлення.

Відповідно, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в матеріалах справи не міститься доказів належного вручення ОСОБА_1 оскаржуваної постанови, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги.

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Із змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства дає підстави для висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи ст. 123 КАС України, оскільки позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на правові норми ч. 3 ст. 312 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з направленням даної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву позивачці, оскільки останньою строк звернення з даним позовом до суду пропущено з поважних причин.

У рішенні № 3-р(І)/2019 від 05.06.2019 Конституційним Судом України надано тлумачення принципу правової визначеності, підкресливши, що: юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване; юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни юридичного регулювання у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду та вирішення питання про відкриття провадження у справі, з урахуванням вищевикладених висновків суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 123, 169, 242, 308, 310, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2023 року про повернення позовної заяви - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

В.В. Кузьменко

Повний текст виготовлено 14.09.2023 року