Справа № 520/4620/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 р. Справа № 520/4620/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.05.23 по справі № 520/4620/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особі відокремленого підрозділу Лозівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

третя особа Міністерство оборони України , Куп`янський РТЦК та СП Харківської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Харківського ОТЦК та СП Харківської області щодо задоволення рапорту від 19.11 2022 року про переміщення ОСОБА_1 на нове місце військової служби з Куп`янського РТЦК та СП Харківської області до Нікопольського РТЦК та СП Дніпропетровської області м. Марганець та зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 перевести солдата ОСОБА_1 , на нове місце військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 до Нікопольського РТЦК та СП Дніпропетровської області м. Марганець.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що бездіяльність відповідача полягає у не наданні відповіді на рапорт від 19.11 2022 року про переміщення позивача на нове місце військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 до Нікопольського РТЦК та СП Дніпропетровської області м. Марганець. Позивач вважає таку поведінку відповідача протиправною, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Харківської області, третя особа: Міністерство оборони України та Куп`янський РТЦК та СП Харківської областіпро визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку судом першої інстанції протиправно було визначено, що рішення про переміщення має прийняти саме командувач оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а не відповідач Харківський ОТЦК та СП Харківської області.

Крім цього, як вбачається з судового рішення суду першої інстанції, позивачу було відмовлено у задоволенні позову, так як на даний час командувачем оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » рішення про переміщення не прийнято, а відповідач Харківський ОТЦК та СП Харківської області діє у межах своїх повноважень. Проте, при цьому суд першої інстанції зазначає у рішенні, що не ставить під сумнів право діяти на власний розсуд, одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

На переконання позивача, безпосередньо відповідач Харківський ОТЦК та СП Харківської області має повноваження щодо прийняття рішення про переміщення позивача на нове місце військової служби, а тому судове рішення суду першої інстанції має бути скасовано та ухвалено нове, яким визнати протиправною бездіяльність начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо задоволення рапорту позивача від 19.11.2022 року про переміщення на нове місце військової служби.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, гранатометник першого відділення охорони першого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний 14.03.2022 року Нікопольським РТЦК та СП другого відділення м. Марганець Дніпропетровської області на військову службу під час загальної мобілізації у зв`язку з веденням воєнного стану на території України 24 лютого 2022 року.

Висновком військово-лікарської комісії № 348 від 27.05.2022 року, військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , позивач визнаний обмежено придатним до військової служби.

Позивач має інвалідність III групи безстроково згідно довідки МСЕК № 2 (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області), серія 12 ААВ № 130217 від 21.03.2022 року та довідки МСЕК № 2 (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) про втрату працездатності на 65 % довічно, серія 12 ААА № 060255 від 29.03.2022 року.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.11.2022 року № 62-рс позивач направлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження служби.

У зв`язку з тим, що підрозділ, де позивач проходить службу, знаходиться у безпосередній близькості до лінії бойових дій, він не має можливості за станом здоров`я отримувати кваліфіковану медичну допомогу та лікування.

У зв`язку з цим позивач подав клопотання перед вищим командуванням про переведення за місцем проживання та реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_4 (бажано до ІНФОРМАЦІЯ_5 ) за станом здоров`я та на підставі протипоказань по службі згідно довідки військово-лікарської комісії № 584 від 18.05.2022 року та відповідно до ч.2 п. 82 та п. 112 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 року № 1153/2008. Все вище зазначене було відображено в рапорті до командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.11.2022 року.

Позивач, не погоджуючись з протиправною бездіяльністю відповідача та звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діє у межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства. Рішення стосовно рапорту позивача має прийнят саме Командувач оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». При цьому суд не ставить під сумнів право діяти на власний розсуд, одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 23.05.1992 №2232-XII (зі змінами і доповненнями) також визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною шостою статті 2 цього ж Закону одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Абзацом четвертим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Київа.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено, відповідно застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану.

Позивач вказує на своє право на переведення на службу до Нікопольського РТЦК та СП Дніпропетровської області м. Нікополь) за станом здоров`я та на підставі протипоказань по службі згідно довідки військово-лікарської комісії № 584 від 18.05.2022 року та відповідно до ч.2 п. 82 та п. 112 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 року № 1153/2008., про що ним складались відповідні рапорт, відповіді на який він не отримав.

Згідно п. 112 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовосіужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Згідно п. 113 даного Указу переміщення військовосіужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення № 402).

Згідно cт. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України) рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у рапорті начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 лютого 2023 року клопотав перед вищим командуванням про направлення для лікування та реабілітації за місцем проживання на підставі довідки лікаря-профпатолога у зв`язку з тим, що у військових шпиталях лікар-профпатолог відсутній. До рапорту додано копію плану реабілітації, копію довідок про інвалідність та довідку лікуючого лікаря.

Відповідачем надано відповідь стосовно того, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено клопотання від 26.11.2022 року № 601 на адресу Відповідача про переміщення в тому числі Позивача.

На адресу Командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (має право видання наказів на призначення осіб сержантського складу та переміщення між військовими частинами, установами в межах оперативного командування) було направлено листом від 28.12.2022 року № 1925/ВП план переміщення, рапорти військовослужбовців, щодо переміщення до нового місця проходження військової служби.

На даний час Командувачем оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » рішення про переміщення не прийнято.

На даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями, як-то реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.

Проте, відповідно до п.110 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування.

Отже, номенклатура призначення осіб рядового, сержантського складу та переміщення між військовими частинами, установами в межах оперативного командування передбачена Командувачем оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (командир військової частини НОМЕР_2 ).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діє у межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства. Рішення стосовно рапорту позивача має прийнят саме Командувач оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». При цьому суд не ставить під сумнів право діяти на власний розсуд, одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 520/4620/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 по справі № 520/4620/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва