Справа № 725/5788/23
Суддя: Федіна А. В.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/5788/23
Номер провадження 2-а/725/56/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

та представника позивача Глинської І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області в особі завідувача сектору Чепіля О.П. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом та відповідно до нової редакції позовної заяви посилалась на наступні обставини.

Так, постановою УДМС України в Чернівецькій області на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3026 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП по факту порушення нею вимог ч. 16 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме встановлено, що вона з 06.12.2021 року по теперішній час проживає на території України за недійсним документом, а саме паспортом громадянки російської федерації для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився 06.12.2021 року.

Разом з тим, вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки позивачка проживає на території України з лютого 2012 року на підставі тимчасової посвідки на постійне проживання, яка видана безстроково та є документом, що надає право іноземцю постійно проживати в Україні. Крім того, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , в якому у них народилось двоє дітей, офіційно працевлаштована та працює на посаді лікаря ветеринарної медицини, сплачуючи у бюджет усі необхідні податки та збори.

Крім того, звертала увагу, що на момент закінчення терміну дії паспорту діяли карантині обмеження у зв`язку з поширеннях вірусної хвороби COVID-19, а згодом на території України було введено воєнний стан, а тому позивач не мала можливості виїхати за кордон з метою продовження строку дії паспортного документу.

Звертала увагу на допущенні процесуальні порушення, а саме як у протоколі про адміністративне правопорушення так і у постанові не вказано місця вчинення правопорушення, номер паспорту, який протерміново. Крім того, у протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться 12.07.2023 року об 11 год. 28 хв. натомість датою і часом виявлення правопорушення зазначено - 12.07.2023 року - 11 год. 33 хв.

Наведені вище обставини в їх сукупності вважає такими, що вказують на протиправність оскаржуваної постанови та підставами для її скасування.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просила визнати противоправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ПН МЧВ №001531 від 12.07.2023 року за ч. 1 ст. 203 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити; вирішити питання про розподіл судових витрат.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, а справу розглядати без її участі.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилалась на те, що 12.07.2023 працівниками Чернівецького відділу УДМС у Чернівецькій області в ході проведення профілактичних заходів спрямованих на протидію нелегальній міграції було встановлено, що позивач проживає на території України за недійсним паспортом громадянина російської федерації НОМЕР_1 , термін дії якого закінчився 06.12.2021 року, а тому працівниками Чернівецького відділу УДМС України в Чернівецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення та на підставі оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП, оскільки у відповідності до ч.22 ст. 4 Закону №3773-VI 22 іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Зазначала, що позивач належним чином була повідомлена про розгляд справи 12.07.2023 року об 11 год. 33 хв., їй роз`яснено права та обов`язки згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Вважає безпідставними посилання позивачки про неможливість виїзду за межі України для поновлення строку дії паспортного документу, оскільки дипломатичні відносини між Україною та росією були встановлені 14.02.1992 року шляхом підписання Протоколу про встановлення дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією та у серпні 1992 року російська федерація відкрила посольство в Києві та надалі були відкриті - Генеральне консульство росії у Львові, Харкові, Одесі та Сімферополі, а тому позивачка мала змогу звернутися до Генеральних консульств росії що були розташовані на території України з метою виготовлення собі нового паспорта, оскільки, переміщення по території України було можливе безперешкодно як для громадян України так і для іноземців з документами на право проживання на території України (за необхідності при наявності відповідного сертифікату про проходження курсу вакцинації від коронавірусної інфекції SARS-CoV-2). Також, поїздки по території України та перетин державного кордону в період епідемії спричиненої COVID-19 були можливими за умови пред`явлення відповідного сертифікату та не можуть бути підставою для того щоб не оформляти новий паспортний документ, якщо його обов`язковість була визначена міграційним законодавством.

Позивач в судове засідання не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка позов підтримала та просила задовольнити, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, а також просила врахувати, що у ОСОБА_1 наявна дійсна тимчасова посвідка на право постійного проживання в України, а також паспорт громадянина рф, а тому закінчення терміну дії закордонного паспорту не утворює склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки посвідка як документ, що надає іноземцю право проживати на території України у позивачки є дійсною.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, судом встановлено, що постановою ЧВ УДМС України в Чернівецькій області від 12.07.2023 року серії ПН МЧВ №001531 громадянку рф ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3026 грн. (а/с 9).

Диспозицією ч. 1 ст. 203 КУпАП у редакції, чинній станом на 12.07.2023 року, було передбачено відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 12.07.2023 року о б 11 год. 33 хв. виявлено громадянку РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 06.12.2021 року по теперішній час проживає на території України за недійним документом, а саме паспортом громадянки РФ для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився 06.12.2021 року, чим порушила вимоги ч. 16 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, диспозиція ч. 1 ст. 203 КУпАП є бланкетною, тобто не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови, необхідно викласти суть правопорушення виходячи з частини першої статті з посиланням на конкретний нормативно-правовий акт, який вважається порушеним.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЧВ №001530 від 12.07.2023 року та оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 допустила порушення вимог ч. 16 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка встановлює, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Тобто, вказана норма про порушення якої йдеться в оскаржуваній постанові є нормою-дефініції, тобто містить лише визначення поняття що таке паспортний документ іноземця та не встановлює будь-якого правила поведінки для іноземця.

Натомість, правило поведінки для іноземця та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, яке зобов`язує їх мати дійсний паспортний документ закріплене у ч. 22 ст. 4 Закону України відповідно до якої Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Європейський суд із прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти та процедурні гарантії, встановлені Конвенцією для кримінальних проваджень, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом. Тобто, фактично «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення.

Виходячи з наведеного та зважаючи на висновки, що містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії» можна дійти висновку, що фабула, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, по суті становить виклад обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися.

Положеннями ч. 1 ст. 256 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Викладена у протоколі суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи вирішується в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

З системного аналізу наведеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

Як вбачається зі змісту ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення окрім іншого також зазначається суть адміністративного правопорушення, тобто фактично суть обвинувачення у вчиненні правопорушення.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на порушення норми права, яка закріплює необхідність іноземцю мати дійсний паспортний документ, тобто встановлює правило поведінки за порушення якого настає відповідальність передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на конкретний нормативно-правовий акт, який вважається порушеним та за порушення якого передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП, диспозиція якої є бланкетною, дану справу доцільно повернути на новий розгляд відповідачу, оскільки п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки оскаржувана постанова підлягає закриттю з урахуванням наведених вище обставин.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 1,4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 203, 222-2, 256 КУпАП, ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову Чернівецького відділу УДМС України в Чернівецькій області серії ПН МЧВ №001531 від 12.07.2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3026 грн. на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП - скасувати.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення ПР МЧВ №001530 від 12.07.2023 року - направити на новий розгляд Чернівецькому відділу УДМС України в Чернівецькій області

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду або у той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці з урахуванням вимог пп. 15.5 п. 15 Розділу 7 Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення виготовлений 15.09.2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна