Справа № 120/906/20-а
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 вересня 2023 року

м. Київ

справа №120/906/20-а

провадження №К/9901/29304/20, № К/9901/33234/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційними скаргами Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року (у складі: головуючого судді: Вільчинського О.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року (у складі колегії суддів: головуючого судді - Шидловського В.Б., суддів: Совгири Д. І. Матохнюка Д.Б.) у справі №120/906/20-а,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (далі - відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2), у якому просила:

визнати протиправним та скасувати пункт 54 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 4-дс від 10 лютого 2020 року (по особовому складу) про припинення з 12 лютого 2020 року державної служби і звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби логістики на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" як такий, що прийнятий внаслідок бездіяльності Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, що полягала у ненаданні ОСОБА_1 пропозиції жодної вакантної посади (посади державної служби) у Командуванні Повітряних Сил Збройних Сил України з 12 грудня 2019 року до 12 лютого 2020 року;

зобов`язати Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України призначити позивача на будь-яку вакантну посаду (посаду державної служби) у Командуванні Повітряних Сил Збройних Сил України, стягнувши на її користь кошти за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позовних вимог, зокрема зазначалось, що маючи переважне право на залишення на роботі, за наявності 33 роки безперервного стажу у військових формуваннях, з яких 26 років безперервного стажу державної служби в структурному підрозділі Командування Повітряних Силах Збройних Сил України; являючись особою, якою до пенсії залишилось 2 роки; маючи великий досвід якісної і продуктивної роботи, що підтверджено наявністю заохочень і нагороджень, свідоцтвом і сертифікатом підвищення кваліфікації; відсутність дисциплінарних стягнень, прогулів, перебувань на лікарняних; будучи особою, в сім`ї якої немає інших працівників, позивач завчасно (в січні 2020 року) двічі звернулась з письмовими заявами до Командувача Повітряних Силах Збройних Сил України стосовно переважного права на залишення на роботі, однак таке право враховано не було. ОСОБА_1 вважала, що всупереч вимог Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), без переведення на посаду, аналогічну займаній, без пропозицій всіх вакантних посад для подальшого працевлаштування, вона була незаконно звільнена з 12 лютого 2020 року. При цьому позивач зазначала, що у даному випадку не відбулось ліквідації Командування Повітряних Силах Збройних Сил України та його структурних підрозділів, оскільки фактично здійснювалась реорганізація (проведення організаційно-штатних заходів, пов`язаних зі скороченням штату державних службовців) і в новому штаті працівників Командування Повітряних Силах Збройних Сил України вводились посади, тотожні за своєю функцію, колом посадових обов`язків і завдань посаді, на якій вона перебувала до звільнення, а тому вона повинна була бути поновлена на посаді головного спеціаліста. Позивач звертала увагу, що інформацію щодо рівнозначних посад в новому штаті Командування ПС ЗС України з 12 грудня 2019 року до 12 лютого 2020 року, від зайняття якої б вона відмовилась, ніхто не надавав і такі посади їй не пропонувались.

3. В обґрунтування позову ОСОБА_1 також зазначала, що їй не було надано жодних пояснень щодо підстав звільнення, або будь-якого аналізу чи порівняння її кандидатури поряд з іншими працевлаштованими працівниками, значна кількість з яких мали нижчий показник продуктивності праці і кваліфікації (через невідповідність освіти); менший стаж безперервної роботи в Командуванні Повітряних Силах Збройних Сил України, тощо. Відтак, позивач переконана, що припинення нею державної служби в зв`язку зі звільненням із займаної посади відбулось з порушенням законодавчо визначеної процедури.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

4. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 54 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 4-дс від 10 лютого 2020 року (по особовому складу) про припинення державної служби і звільнення з 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби логістики на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України з 12 лютого 2020 року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 лютого 2020 року по 03 червня 2020 року включно у сумі 75 039,70 грн., за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у сумі 21 295,08 грн. (двадцять одна тисяча двісті дев`яносто п`ять гривень вісім копійок), за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, звернено до негайного виконання.

5. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів дотримання ними установленої законом процедури звільнення позивача, зокрема, в частині вирішення питання наявності у працівників переважного права на залишення на роботі, що передбачено статтею 42 КЗпП України; при попередженні позивача про майбутнє звільнення із займаної посади відповідачем не дотримано законодавчо встановлених вимог щодо одночасного повідомлення працівника (державного службовця) про наявність всіх наявних вакантних посад, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

6. Суди попередніх інстанцій звертали увагу, що на день попередження позивача про заплановане вивільнення була чинною редакція статті 49-2 КЗпП України від 28 листопада 2019 року. Суд апеляційної інстанції вважав, що за вказаних обставин, керуючись принципом верховенства права, до спірних правовідносин суд першої інстанції правомірно застосував положення вказаної норми, згідно з якими одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

7. В контексті встановлених обставин, суди попередніх інстанцій зазначали, що поза увагою відповідачів залишилися ті обставини, що ОСОБА_1 працювала у військових частинах із 1986 року на посадах: обліковець в обліково-операційному відділі; інженер відділення заказів; економіст відділу забезпечення; спеціаліст відділу забезпечення; головний спеціаліст групи авіаційних двигунів тощо; окрім спеціальності "Будівництво та цивільна інженерія" вона також має спеціальність "Конторський службовець (бухгалтерія)", що підтверджується свідоцтвом серії 12СВ № 581130 та сертифікатом ОБСЄ № 7979. Суди попередніх інстанцій зауважували, що будь-які посади з урахуванням вказаного досвіду роботи та даної спеціальності позивачу теж не пропонувалися.

8. Враховуючи неправомірне звільнення позивача із займаної посади, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивача необхідно поновити на посаді головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України з 12 лютого 2020 року зі стягненням з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 75 039,70 грн., за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів (заперечень) на них

9. Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями у цій справі, Командувач Повітряних Сил Збройних Сил України звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою (провадження №К/9901/29304/20), в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №120/906/20-а, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

10. Окрім того, із касаційною скаргою до Верховного Суду звернулась також Військова частина НОМЕР_1 (провадження №К/9901/33234/20), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №120/906/20-а в частині щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

11. Підставою касаційного оскарження судових рішень у даній справі в обох касаційних скаргах відповідачі зазначають пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме застосування судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №802/848/17-а.

12. Так, відповідачі зазначають, що судами попередніх інстанцій не врахована правова позиція Верховного суду, висловлена у пунктах 26, 29 вказаної постанови з аналогічними обставинами, а саме: «…виконання функцій держави потребує певного рівня кваліфікації та освіти, що є, серед іншого, визначальним при відборі осіб, які претендуються на зайняття посад державної служби… роботодавець зобов`язаний запропонувати іншу вакантну посаду або роботу, однак така робота повинна відповідати його професії та спеціальності, з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду…».

13. Скаржники вказують, що суд апеляційної інстанції, не зважаючи на докази та обґрунтування відповідача про відсутність посад, які могли бути запропоновані позивачці з врахуванням її освіти та кваліфікації (професійної компетенції), в основу свого рішення (постанови) поклав висновки про те, що відповідач безпідставно не запропонував позивачці при проведенні скорочення посади з врахуванням досвіду роботи на посадах за напрямами, за якими вона не мала відповідної освіти або належного рівня освіти.

14. Таким чином, на переконання відповідачів, ОСОБА_1 не могла бути призначена на вакантну посаду головного спеціаліста відділу безпеки польотів Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, яка була введена Командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України з 05.02.2020 за новим штатом №01/159-51(01) з обліковою спеціальністю 131346.

15. До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли відзиви на касаційні скарги, в яких позивач просить відмовити в задоволенні касаційних скарг відповідача-1 та відповідача-2, залишивши оскаржувані судові рішення без змін.

ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

16. Касаційна скарга Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України до Верховного Суду надійшла 05 листопада 2020 року.

17. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2020 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М, Мельник-Томенко Ж.М.

18. Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №120/906/20-а (провадження №К/9901/29304/20).

19. Касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 до Верховного Суду надійшла 07 грудня 2020 року.

20. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.12.2020 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М, Мельник-Томенко Ж.М.

21. Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року відкрито відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №120/906/20-а.

22. Ухвалою Верховного Суду від 13.09.2023 касаційні скарги Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 об`єднано в одне касаційне провадження, а справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

23. Судами попередніх інстанції встановлено, що 12 грудня 2019 року Командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України видано наказ № 187 "Про скорочення штату працівників Командування ПС ЗС України", в якому, з посиланням на Директиву Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05 листопада 2019 року № Д-322/1/дск, зазначалось про скорочення 82 штатних посад, вводився новий штат працівників командування Повітряних Сил Збройних Сил України № 01/159-51 (01), тощо. Підпунктом 2 пункту 3 цього Наказу Начальникам самостійних структурних підрозділів Командування ПС ЗС України, у підпорядкуванні яких є працівники, наказувалось до 28 грудня 2019 року надати до управління персоналу штабу пропозиції до плану переміщення підпорядкованих працівників на рівнозначні або нижчі посади, пропозиції щодо переліку посад державної служби, які підлягають заміщенню за конкурсом, порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці та аналіз переважного права залишення на роботі.

24. Відповідно до додатку вказаного наказу - Перелік посад працівників Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, що скорочуються відповідно до вимог директиви МО і ГШ ЗСУ від 05 листопада 2019 року № Д-322/1/9дск серед переліку посад міститься посада головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби озброєння логістики, на якій проходила службу ОСОБА_1 .

25. 12 грудня 2020 року позивач ознайомлена з наказом № 187 Командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України, що підтверджується відповідною відомістю та попереджена тимчасово виконуючим обов`язки командувача ПС ЗС України про наступне вивільнення з посади і звільнення у зв`язку із відсутністю рівнозначних посад, по закінченню двох місяців з моменту вручення попередження, тобто 12 лютого 2020 року.

26. Пунктом 54 Наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 4-дс від 10 лютого 2020 року (по особовому складу) ОСОБА_1 припинено державну службу і вона звільнена із займаної посади головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби логістики 12 лютого 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу". Підставою для видання зазначеного наказу стало проведення організаційно-штатних заходів, пов`язаних зі скороченням штату державних службовців, відповідно до вимог директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05 листопада 2019 року № Д-322/1/9-дск.

27. Із даним наказом позивач ознайомлена 12 лютого 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

29. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України в чинній редакції).

30. Перевіривши за матеріалами справи доводи і вимоги касаційних скарг, які стали підставою для відкриття даних касаційних проваджень та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.

31. Касаційні провадження у цій справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Цією нормою передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

32. Умовою для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

33. Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

34. Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15, від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06.06.2018 у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі № 648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц тощо).

35. Конкретизація полягала у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункти 38-39 постанови від 12.10.2021).

36. Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

37. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

38. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (пункти 96-98 постанови від 12.10.2021).

39. Разом з цим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

40. В обґрунтування доводів і вимог касаційних скарг на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржники однаково зазначають про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного суду, висловленої у пунктах 26, 29 постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №802/848/17-а, а саме: «…виконання функцій держави потребує певного рівня кваліфікації та освіти, що є, серед іншого, визначальним при відборі осіб, які претендуються на зайняття посад державної служби… роботодавець зобов`язаний запропонувати іншу вакантну посаду або роботу, однак така робота повинна відповідати його професії та спеціальності, з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду…».

41. Проаналізувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виник спір у наведеній скаржниками справі, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, колегія суддів зазначає таке.

42. Правовідносини у цій справі склалися з приводу звільнення позивача з посади головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, та спірним є, зокрема, питання розповсюдження відповідних гарантій, передбачених КЗпП України, у редакції, що діяла на час виникнення даного публічно-правового спору.

43.1. Так, судами попередніх інстанції, окрім описаного вище, було встановлено, що рішенням командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 02 грудня 2019 року № 10082пз начальників структурних підрозділів Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, в тому числі і Логістики, до вручення повідомлень про вивільнення запропоновано створити та очолити у структурних підрозділах робочі групи з проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації підпорядкованих працівників та аналізу переважного права залишення на роботі працівників у новій організаційно-штатній структурі Командування Повітряних Сил Збройних Сил України. Результати проведеної роботи оформити протоколами засідань робочих груп, підготувати пропозиції щодо прийняття кадрових рішень по комплектуванню вакантних посад державної служби у новій організаційно-штатній структурі Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та надати до управління персоналу штабу.

43.2. До рішення командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від № 10082пз додано Відомості щодо працівників Командування Повітряних Сил для проведення аналізу переважного права залишення на роботі під час проведення організаційно-штатних заходів у 2019 році. У вказаних відомостях зазначені усі державні службовці Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та відомості щодо підрозділу де вони працюють, їх посада, вік, освітній рівень, спеціальність, кваліфікація, підвищення кваліфікації, пільги, якими користуються, стаж державної служби, та відомості переважного права, які враховуються під час визначення переважного права залишення на роботі. У вказаних відомостях зазначена й позивач ОСОБА_1 та зазначені щодо неї відомості, зокрема щодо тривалого стажу роботи та віку, який залишився до набуття права на пенсію.

43.3. Судами попередніх інстанцій взято до уваги твердження відповідачів, що підтвердження інших зазначених ОСОБА_1 підстав, які б надавали їй переважного права на залишення на роботі, позивачем не надано ні до особової справи державного службовця, ні під час подання своїх звернень від 02 січня 2020 року до Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та від 28 січня 2020 року до заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

43.4. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що в Логістиці Командування Повітряних Сил Збройних Сил України робочою групою, створеною наказом заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 02 грудня 2019 № 26, сумісно з безпосередніми та прямими начальниками державних службовців порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників та аналіз переважного права залишення на роботі працівників логістики у новій організаційно-штатній структурі Командування логістики Командування повітряних Сил. Результати роботи оформлено протокольним рішенням № 1 від 27 грудня 2019 року, затвердженим командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України.

43.5. 03 січня 2020 року за вих. № 350/129/130/5пс тимчасово виконуючий обов`язки заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України надав письмове повідомлення про виконання зазначених вище заходів до управління персоналу штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України. Згідно вказаного повідомлення ОСОБА_1 та ще 14 державних службовців неможливо було призначити на посади в Командування логістики Повітряних Сил через зменшення штатної чисельності навіть з врахуванням їх переважного права залишення на роботі, зокрема щодо ОСОБА_1 : тривалий безперервний стаж у Командуванні Повітряних Сил та що до настання пенсійного віку залишилось менше 3-х років.

43.6. Крім цього, тимчасово виконуючий обов`язки заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України в цьому листі просить повідомити його у випадку можливості розміщення цих осіб на посади в інших підрозділах Командування Повітряних Сил Збройних Сил України. 13 січня 2020 року листом за вих. № 350/129/130/37пс тимчасово виконуючий обов`язки заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України звернувся до начальника управління персоналу - заступника начальника штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України з пропозицією розглянути можливість розміщення ОСОБА_1 в інших структурних підрозділах Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

43.7. Судами попередніх інстанцій взято також до уваги твердження відповідачів, що можливість розміщення ОСОБА_1 на посадах державної служби відповідно до її професійної підготовки та професійної компетенції в інших структурних підрозділах Командування Повітряних Сил Збройних Сил України була відсутня, що підтверджується довідкою управління персоналу штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 25 березня 2020 вих. № 350/104/993. Відповідно до цієї довідки в Командуванні Повітряних Сил Збройних Сил України в період з 12 грудня 2019 року по 12 лютого 2020 року вакантні посади державної служби, на які могла б бути призначена відповідно до її кваліфікації та професійної компетентності працівник Збройних Сил України ОСОБА_1 , були відсутні. ОСОБА_1 проходила державну службу на посаді головного спеціаліста групи авіаційних двигунів та агрегатів авіаційно-технічної служби озброєння логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, облікова спеціальність 131346. В Командуванні Повітряних Сил Збройних Сил України з 05.02.2020 за новим штатом № 01/159-51(01) з обліковою спеціальністю 131346 наявна 1 посада державної служби - головний спеціаліст відділу безпеки польотів Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, на яку позивач не могла бути переведена, оскільки не мала відповідної кваліфікаційної підготовки та професійної підготовки.

43.8. Відповідно до довідки управління персоналу штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 25 березня 2020 року вих. №350/104/997 у новому штаті № 01/159-51(01) Командування Повітряних Сил Збройних Сил України наявна лише одна посада провідного спеціаліста відділу експлуатації аеродромів та інженерно-аеродромних засобів інженерно-аеродромного управління Командування логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, облікова спеціальність 191926, яка могла бути запропонована ОСОБА_1 відповідно до її кваліфікації (професійної підготовки та професійної компетенції), оскільки передбачає рівень освіти "бакалавр" в галузі "Архітектура та будівництво" за спеціальністю "Будівництво та цивільна інженерія". Згідно цієї ж довідки на посаду провідного спеціаліста відділу експлуатації аеродромів та інженерно-аеродромних засобів інженерно-аеродромного управління Командування логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, облікова спеціальність 191926, призначена інша особа, яка працювала на аналогічній вищій посаді головного спеціаліста відділення експлуатації аеродромів та інженерно-аеродромних засобів інженерно-аеродромної служби тилу логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України за старим штатом і стосовно якої існує заборона звільнення з роботи як одинокої матері, яка має дитину до чотирнадцяти років, відповідно до статті 184 Кодексу законів про працю України.

44. Однак, в контексті встановлених обставин у цій справі, судами попередніх інстанцій констатовано, що поза увагою відповідачів залишилися ті обставини, що ОСОБА_1 працювала у військових частинах із 1986 року на посадах: обліковець в обліково-операційному відділі; інженер відділення заказів; економіст відділу забезпечення; спеціаліст відділу забезпечення; головний спеціаліст групи авіаційних двигунів тощо; окрім спеціальності "Будівництво та цивільна інженерія" вона також має спеціальність "Конторський службовець (бухгалтерія)", що підтверджується свідоцтвом серії 12СВ № 581130 (а.с.58 т.1) та сертифікатом ОБСЄ № 7979. Суди попередніх інстанцій зауважували, що будь-які посади з урахуванням вказаного досвіду роботи та даної спеціальності позивачу теж не пропонувалися.

45. Із наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що відповідачами не надано доказів про те, що при скороченні штату були залишені працівники із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, ніж позивач, та відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели дотримання ними установленої законом процедури звільнення позивача, зокрема, в частині вирішення питання наявності у працівників переважного права на залишення на роботі, що передбачено статтею 42 КЗпП України. Суди також виснували, що при попередженні позивача про майбутнє звільнення із займаної посади відповідачем не дотримано законодавчо встановлених вимог щодо одночасного повідомлення працівника (державного службовця) про наявність всіх наявних вакантних посад, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, та як наслідок отримання від державного службовця згоди/відмови на переведення на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду.

46. У справі №802/848/17-а, на неврахування висновків якої посилаються скаржники, мало місце оскарження державним службовцем наказу командувача Повітряних сил Збройних сил України від 28.04.2017 № 8-дс про звільнення з посади провідного спеціаліста групи секретного документального забезпечення оперативного управління штабу Командування Повітряних сил Збройних сил України у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.

47. На підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин у справі №802/848/17-а, Верховний Суд у постанові 18 грудня 2019 року погодився із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності вакантних посад, які згідно з вимогами та повноваженнями могли бути запропоновані особі. Такий висновок ґрунтувався на тому, що інформація про освіту та кваліфікацію позивачки свідчить про невідповідність вказаних критеріїв вимогам до посад, які було введено до штатного розпису.

48. У пункті 26 вказаної постанови Верховний Суд зазначив про те, що виконання функцій держави потребує певного рівня кваліфікації та освіти, що є, серед іншого, визначальним при відборі осіб, які претендуються на зайняття посад державної служби, а пункті 29 - у випадку скорочення чисельності або штату працівників особі, посада якої підлягає скороченню, роботодавець зобов`язаний запропонувати іншу вакантну посаду або роботу, однак така робота повинна відповідати його професії та спеціальності, з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду. Державна служба характеризується, окрім іншого, й особливим порядком зайняття відповідної посади. У випадку, якщо особа претендує на зайняття вищої посади, вона повинна пройти всі етапи відповідного конкурсу.

49. Повертаючись до матеріалів касаційних скарг, скаржники наводять лише витяги із означеної постанови Верховного Суду без взаємозв`язку із висновками Верховного Суду щодо застосування саме норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, як і не зазначено скаржниками конкретної норми (норм) права (із посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні та не наводять висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні.

50. У цьому аспекті також варто зауважити, що результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів.

51. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та у наведених скаржниками рішенні суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються дещо на різних фактичних обставинах справи. Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справи, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.

52. Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

53. Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційних скарг, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилаються скаржники, стосуються правовідносин, які не є в достатній мірі подібними.

54. Водночас, доводи касаційних скарг у значній частині стосуються переоцінки доказів та обставин, що встановлені судами попередніх інстанцій. Зміст оскаржуваних судових рішень не містять відомостей про відсутність посад, які могли бути запропоновані позивачці з врахуванням її освіти та кваліфікації (професійної компетенції) та неможливості призначена на відповідну вакантну посаду. Вказані обставини судами попередніх інстанцій не встановлені. Проте у касаційних скаргах не містяться доводи і вимоги, передбачені пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України у співвідношенні із частинами 2 чи 3 статті 353 КАС України.

55. Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що суд касаційної інстанції є судом права і в силу вимог частини 2 статті 341 КАС України не проводить оцінку та переоцінку будь-яких доказів та обставин.

56. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційних проваджень у цій справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

57. За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

58. Зважаючи на викладене та з огляду на приписи пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, касаційні провадження за скаргами Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 належить закрити.

59. Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

60. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження №К/9901/29304/20 за касаційною скаргою Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №120/906/20-а.

2. Закрити касаційне провадження №К/9901/33234/20 за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №120/906/20-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду