Справа № 480/1204/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 р. Справа № 480/1204/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, по справі № 480/1204/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту перший відповідач, ГУПФУ в Сумській області, пенсійний орган), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі другий відповідач, ГУ ПФУ у Миколаївській області, пенсійний орган), в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Миколаївській області № 29 від 30.12.2021 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пунку "Б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати ГУ ПФУ у Миколаївській області зарахувати до спеціального стажу позивача період її роботи з 29.06.1989 по 01.09.1996 апаратником-поливником магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок виробництва магнітних стрічок (ц. 2100) (Хімічне виробництво) на ВАТ АК "Свема", та період її навчання в Шосткинському професійно-технічному училищі (ПТУ) № 13 з 01.09.1986 по 29.06.1989;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Сумській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. Б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дати звернення за нею, а саме з 18.11.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачкою було подано пакет документів із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, за результатами розгляду якої відповідачем - ГУ ПФУ в Миколаївській області, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах та недосягненням пенсійного віку. Позивачка вважає, що таке рішення є неправомірним.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 по справі №480/1204/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Миколаївській області № 29 від 30.12.2021.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком, відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2, період навчання в Шосткинському міському професійно-технічному училищі (МПТУ) № 13 з 01.09.1986 по 26.06.1989 та період роботи з 29.06.1989 по 01.09.1996 апаратником-поливником магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок виробництва магнітних стрічок в цеху 2100 ВАТ АК «Свема».

Зобов`язати ГУ ПФУ у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Сумській області відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 по справі № 480/1204/22 скасувати в частині «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.» та ухвалити нове рішення у відповідній частині та викласти в такій редакції «Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити мені, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. Б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дати звернення за нею, а саме з 18.11.2021.». В іншій частині рішення просила залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неправильність обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання другого відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

Вважає, що належним способом захисту її прав є зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах.

ГУ ПФУ у Миколаївській області надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ГУ ПФУ у Сумській області правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що У період з 01.09.1986 по 26.06.1989 позивач навчалась в Шосткинському професійно-технічному училищі (ПТУ) № 13 (а.с. 16).

26.06.1989 позивачем отримано диплом серії НОМЕР_2 за професією апаратник по виготовленню і обробці магнітних стрічок (а.с. 14).

З 29.06.1989 по 01.09.1996 позивач працювала апаратником-поливником магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок виробництва магнітних стрічок в цех 2100 ВАТ АК «Свема» (а.с.16).

18.11.2021 позивач подав заяву про призначення пенсії (а.с. 30).

31.12.2021 відповідач - ГУ ПФУ в Миколаївській області, прийняв рішення № 29 від 30.12.2021 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 31), у зв`язку з відсутністю наобхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці та недосягненням пенсійного віку, виходячи з розрахунку стажу позивача зробленого відповідачем (а.с. 32).

Вважаючи, що вказаним рішенням другого відповідача порушено її право на призначення пенсії, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, а також зобов`язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 30.12.2021 № 29 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем документами підтверджується необхідність зарахування до спеціального стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком, відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2, період навчання в Шосткинському міському професійно-технічному училищі (МПТУ) № 13 з 01.09.1986 по 26.06.1989 та період роботи з 29.06.1989 по 01.09.1996 апаратником-поливником магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок виробництва магнітних стрічок в цеху 2100 ВАТ АК «Свема».

У зв`язку з чим, зазначив, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. Б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дати звернення за нею, а саме з 18.11.2021, суд першої інстанції виходив з того що зазначений суб`єкт не порушив прав позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також враховуючи, що для встановлення наявності підстав для призначення ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах у спосіб, про який просив позивач, необхідно дослідити та визначитися щодо повноти поданих ним документів, наявності чи відсутності необхідного стажу роботи для призначення пенсії, її розміру, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною першою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі по тексту Закон № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Зі змісту наведених норм слідує, що умовами для призначення жінкам пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV є: 1) зайнятість повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та проведення атестації робочих місць; 2) досягнення 50 років; 3) наявність страхового стажу для жінок, - не менше 20 років, у тому числі на роботі із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 10 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 18.11.2021 досягла 50 річного віку. Отже, позивачем дотримано умову для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV щодо досягнення пенсійного віку (50 років), що не заперечуються відповідачами по справі.

Спірні відносини склалися внаслідок визнання другим відповідачем на дату звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах лише 25 років 03 місяців 24 днів страхового стажу та 1 рік 3 місяці 15 днів пільгового, що слугувало підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття оскаржуваного рішення у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Надаючи оцінку наявності у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії колегія суддів виходить з такого.

Щодо зарахування до спеціального стажу за Списком № 2 періоду роботи позивачки з 29.06.1989 по 01.09.1996 апаратником-поливником магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок виробництва магнітних стрічок в цеху 2100 ВАТ АК «Свема».

Положеннями частини першої статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказаній нормі кореспондує також підпункт 1.1 пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерств соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110, відповідно до якого трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з підпунктом 3 порядку 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту Порядок № 637), передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Із системного аналізу наведених вище положень законодавства можна зробити висновок, що документами, які підтверджують наявність у особи трудового (в тому числі пільгового) стажу, є трудова книжка та/або інші документи (документи, що видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників тощо).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 (а.с. 16-24) ОСОБА_1 працювала у період з 29.06.1989 до 01.09.1996 апаратником-поливником магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок виробництва магнітних стрічок (ц.2100) (Хімічне виробництво) на ВАТ АК «Свема» (а.с. 16).

Записи в трудовій книжці позивачки виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

Окрім трудової книжки періоди, на підтвердження роботи, позивачем надано наступні документи:

- довідка від 04.02.2020 № 35 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, яка видана ОСОБА_1 , про те, що вона працювала повний робочий день на ВАТ АК «Свема» з 29.06.1989 до 01.09.1996 та виконувала роботу з поливу магнітних стрічок у виробництві кінофотоплівки.

Підставою для незарахування до пільгового стажу позивачки періоду роботи з 29.06.1989 по 01.09.1996 стало те, що згідно з довідкою від 04.02.2020 № 35, в якій не вірно зазначено позицію посади апаратника-поливника магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок в списку № 2, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, виробництво магнітних стрічок відсутнє в підрозділу А п. 5 розділу Х «Хімічне виробництво» вказаного Списку №2 .(а.с. 31)

Колегія суддів вважає наведене твердження другого відповідача хибним з огляду на наступне.

У період з 29.06.1989 по 26.01.1991 Списки на пільгове пенсійне забезпечення були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956.

Відповідно до підрозділу 2 розділу XI "Хімічне виробництво" Списку № 2 професія робітника, зайнятого на ремонтні, профілактиці, обслуговуванні дільниць хімічного виробництва, перелічених у Списку № 1 відноситься до Списку № 2.

Пунктом 7 підрозділу 1 розділу VIII "Хімічне виробництво" Списку № 1 встановлено, що робітники зайняті повний робочий день в цехах, на виробництві кінофотоплівки відноситься до професій за Списком № 1.

Отже, робота в обслуговуванні дільниці на виробництві кінофотоплівки є роботою за Списком № 2.

Нормою п. 11 Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого постановою Уряду № 442 від 01.08.1992 встановлено, що контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків, Переліків робіт із особливо шкідливими і особливо важкими та шкідливими і важкими умовами праці, покладається на Державну експертизу умов праці (з 05.10.2016 на підставі постанови Уряду № 741- Держпраці).

Відповідно до проведених експертиз виробництво магнітних стрічок віднесено до виробництва кіно фотоплівки. Підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, відповідно до Списку № 2 робітників та майстрів, зайнятих на ремонті, профілактиці і обслуговуванні контрольно-вимірювальних приладів, які працювали у виробництві магнітних стрічок на Шосткинському виробничому об`єднанні "Свема" у період до 01.01.1992. Питання пільгового пенсійного забезпечення працівників ВАТ АК "Свема" до 01.01.91 були врегульовані на рівні міністерств і відомств, що давало можливість підприємству розширити перелік робіт, професій і посад для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення у порівнянні з визначеними у Списку № 2 (а.с. 35).

На підставі наказу № 28 від 21.01.1994 на Виробничому об`єднанні "Свема" була вперше проведена атестація робочих місць. У відповідності до Переліку робочих місць, виробництв, робіт і професій, працівники яких мають право на пільгове пенсійне забезпечення, по виробництву магнітних стрічок (2100) робота апаратника-поливника магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок передбачена Списоком № 2 (з.б.а.с. 28-29).

Факт того, що роботодавець здійснив атестацію робочого місця тільки 21.01.1994, не може бути підставою для незарахування особі роботи за Списком № 2, оскільки відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається саме на роботодавця, а не працівника.

Колегія суддів дійшла висновку, що робота позивачки у період з 29.06.1989 по 25.01.1991 відноситься до робіт за списком № 2 (підрозділ 2 розділу XI "Хімічне виробництво" Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956). Робота апаратником-поливником магнітних стрічок у період з 26.01.1991 по 11.03.1994 була віднесена до робіт за Списком № 2 на підставі постанови Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, а у період з 12.03.1994 по 01.09.1996 на підставі постанови Уряду № 162 від 11.03.1994.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Миколаївській області області зарахувати позивачці до спеціального стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком, відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2, період роботи з 29.06.1989 по 01.09.1996 апаратником-поливником магнітних стрічок відділення поливу магнітних стрічок виробництва магнітних стрічок в цеху 2100 ВАТ АК «Свема».

Щодо зарахування до спеціального стажу за Списком № 2 періоду навчання в Шосткинському міському професійно-технічному училищі (МПТУ) № 13 з 01.09.1986 по 26.06.1989.

Відповідно до норми ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Підпунком з абзацу 1 пункту 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 (чинного у спірний період) встановлено: " в загальний стаж роботи зараховується також навчання в училищах професійно-технічної освіти.

Подібна за змістом норма міститься і в ст. 38 Закону України ''Про професійну технічну освіту''.

Виходячи з аналізу вказаних норм чинного на той час законодавства, період навчання особи в училищах системи професійно-технічного навчання зараховується до періоду роботи, яка слідує одразу за закінченням такого навчання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачка одразу після навчання у Шосткинському міському професійно-технічному училищі (МПТУ) № 13 працевлаштувалася на роботу за списком № 2, період її навчання прирівнюється до робіт, стаж яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим ГУ ПФУ у Миколаївській області зобов`язано зарахувати позивачці до спеціального стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком, відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2, період навчання в Шосткинському міському професійно-технічному училищі (МПТУ) № 13 з 01.09.1986 по 26.06.1989.

Щодо правильності обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У справі, що переглядається, умови, за наявності яких пенсійний орган зобов`язаний призначити пенсію, визначені п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.

Колегією суддів встановлено, що документи про призначення пенсії були розглянути саме ГУ ПФУ у Миколаївській області, і саме зазначеним суб`єктом при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії, деякі періоди роботи та навчання позивачки не були враховані до пільгового стажу позивача за списком № 2.

Як встановлено колегією суддів, у позивача, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, було 25 років страхового стажу, з яких більше 10 років пільгового стажу за Списком № 2 та пенсійний вік - 50 років, чого, у відповідності до п. б ст. 13 Закону пенсійне забезпечення, достатньо для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що рішення відповідача - ГУ ПФУ у Миколаївській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає критеріям правомірності рішення, встановленим нормою ч. 2 ст. 2 КАС України. Отже, виключно ГУ ПФУ в Миколаївській області порушило право позивачки на пенсійне забезпечення, тому саме ця особа є належним відповідачем за даним позовом.

Факт того, що пенсія виплачується за місцем проживання територіальним органом пенсійного фонду, не може бути підставою для зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити пенсію позивачці, оскільки саме ГУ ПФУ в Миколаївській області за результатами звернення позивача з пакетом документів прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії, в якому розрахувало стаж позивача.

Колегія суддів наголошує, що пенсія призначається особам за їх вибором у будь-якому територіальному органі пенсійного фонду за місцем звернення, а отримується за місцем проживання. Тому позивач після призначення пенсії ГУ ПФУ в Миколаївській області має право отримувати її в ГУ ПФУ в Сумській області за місцем свого проживання.

Відповідно до пункту 4 частини другої, частини четвертої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкт владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, врахування суб`єктом владних повноважень правової оцінки спірного питання, наданої судом у рішенні з адміністративної справи, є обов`язком такого суб`єкта при вирішенні питання, з якого звернувся позивач.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про зобов`язання відповідача - ГУ ПФУ в Миколаївській області, повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 по справі № 480/1204/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова