Справа № 580/7050/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року справа № 580/7050/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Лучинович І.В. від імені ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

08.08.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Лучинович І.В. (18002, м.Черкаси, вул.Небесної Сотні, буд.121, офіс 6) від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., м.Хмельницький, вул.Чекірди Гната, буд.10; ) (далі відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення від 30.05.2023 №24, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, та зобов`язання відповідача призначити їй з 22.05.2023 пенсію за віком, зарахувавши до загального трудового стажу такі періоди:

01.09.1977 - 04.07.1980 навчання у Черкаському медичному училищі;

01.08.1980 - 23.11.1981 роботи фармацевтом лікарняної госпрозрахункової аптеки №191;

23.12.1981 - 30.09.1983 роботи фармацевтом аптеки №341;

03.10.1983 - 28.04.1984 роботи комірником АГЧ воєнного складу 3542;

27.11.1984 - 20.08.1985 роботи на посаді діловода-машиністки військової частини НОМЕР_2 ;

21.08.1985 - 01.12.1990 роботи начальником аптеки лазарету військової частини НОМЕР_3 у подальшому переіменованої у військову частину НОМЕР_4 ;

15.12.1990 - 17.12.1993 військової служби у військовій частині НОМЕР_4 ;

15.12.1993 - 20.12.1997 роботи в аптеці №84 підприємства «Фармація»;

14.01.2003 - 31.12.2004 підприємницької діяльність, як фізичної особи-підприємця;

01.04.2013 - 0 8.04.2013 роботи фармацевтом ПП ОСОБА_2 ;

28.05.2013 - 15.08.2013 отримування допомоги по безробіттю;

16.08.2013 - 28.11.2013 роботи фармацевтом Звенигородської станції швидкої та невідкладної медичної допомоги;

09.12.2013 - 23.02.2014 отримання допомоги по безробіттю;

24.02.2014 - 27.06.2014 роботи фармацевтом в аптеці №2 ФОП ОСОБА_2 ;

01.07.2014 - 27.11.2014 роботи фармацевтом в аптеці №1 ФОП ОСОБА_3 ;

29.12.2014 - 29.12.2015 роботи завідувачем аптеки Товариства з додатковою відповідальністю «Алеан» (Республіка Білорусь);

30.12.2015 - 19.12.2016 роботи фармацевтом Аптеки №53 (Республіка Білорусь);

30.03.2017 - 15.03.2019 роботи фармацевтом у ФОП ОСОБА_4 ;

28.03.2019 - 17.06.2019 отримання допомоги по безробіттю;

24.06.2019 - 31.03.2022 роботи фармацевтом (назву посади змінено на асистент фармацевта) ТзОВ «Подорожник Черкаси»;

21.09.2022 - 26.09.2022 отримання допомоги по безробіттю;

27.09.2022 - 22.05.2023 роботи фармацевтом ТзОВ «Подорожник Черкаси»,

та зарахувавши у кратному обчисленні один місяць служби за півтора місяці період з 17.12.1990 до 17.12.1993 проходження служби в районах Крайньої Півночі згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 №445, наказу Міністерства оборони СРСР від 05.05.1988 №150;

стягнення на її користь з відповідача судового збору в сумі 858,88грн.

Обґрунтовуючи зазначено, що відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу за його наявності. Вважає, що відповідач порушуючи закон відмовив у призначені пенсії.

Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного письмового провадження відповідно до ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Також встановлено відповідачу строк, тривалістю 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Вказану ухвалу відповідач та представник позивачки отримали 14.08.2023, що підтверджується довідками про доставку електронних листів в їх електронні кабінети.

11.09.2023 від відповідача до суду надійшов відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що спірним рішенням відмовив у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до її заяви від 22.05.203 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, передбаченого ст.26 Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зарахував до її страхового стажу періоди роботи: 01.09.1977 - 04.07.1980 навчання у Черкаському медичному училищі, 01.08.1980 - 23.11.1981 роботи фармацевтом лікарняної госпрозрахункової аптеки №191, 23.12.1981 - 30.09.1983 роботи фармацевтом аптеки №341, 03.10.1983 - 28.04.1984 роботи комірником АГЧ воєнного складу 3542, 27.11.1984 - 20.08.1985 роботи на посаді діловода-машиністки військової частини НОМЕР_2 , 17.12.1990 - 17.12.1991 військової служби у військовій частині НОМЕР_4 , 14.01.2003 - 31.12.2004 підприємницької діяльність, як фізичної особи-підприємця, 01.04.2013 - 08.04.2013 роботи фармацевтом ПП ОСОБА_2 , 28.05.2013- 25.06.2013, 11.07.2013 - 15.08.2013 отримування допомоги по безробіттю, 16.08.2013 - 28.11.2013 роботи фармацевтом Звенигородської станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, 09.12.2013 - 23.02.2014 отримання допомоги по безробіттю, 24.02.2014 - 27.06.2014 роботи фармацевтом в аптеці №2 ФОП ОСОБА_2 , 01.07.2014 - 27.11.2014 роботи фармацевтом в аптеці №1 ФОП ОСОБА_3 , 30.03.2017 - 15.03.2019 роботи фармацевтом у ФОП ОСОБА_4 , 28.03.2019 - 17.06.2019 отримання допомоги по безробіттю, 27.09.2022 31.03.2023 роботи фармацевтом ТзОВ «Подорожник Черкаси». Тому вимоги позивачки щодо зарахування вказаних вище періодів безпідставні. До страхового стажу не зараховано такі періоди: з 21.08.1985 до 01.12.1990, з 01.01.1992 до 17.1.1993, з 15.12.1993 до 29.12.1997, з 29.12.2014 до 29.12.2015, з 30.12.2015 до 19.12.2016. Для зарахування позивачці рекомендовано: періоду роботи з 21.08.1985 до 01.12.1990 - надати уточнюючі довідки про періоди роботи, виданих підприємствами на підставі первинних документів, засвідчених апостилем; періодів роботи з 29.12.2014 до 29.12.2015, з 30.12.2015 до 19.12.2016 - надати відомості про нарахування заробітної плати, підтверджені первинними документами, а також підтвердити сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Республіки Білорусь органами Пенсійного фонду Республіки Білорусь. Однак позивачка вищезазначені документи не надала. Згідно з поданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 16 років 3 місяці 26 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком. З 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу зараховуються періоди роботи/служби на території Російської Федерації до 31.12.1991. Оскільки позивачка упродовж трьох місяців після звільнення з військової служби не працевлаштувалася на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, період військової служби з 17.12.1990 до 31.12.1991 зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі. Підстави для пільгового обчислення періоду проходження військової служби в кратному обчисленні (один рік за півтора) відсутні. Вказав на дискреційні повноваження.

Ухвалами від 13.09.2023 суд відмовив у задоволенні клопотань відповідача про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференції та про залишення без розгляду адміністративного позову в частині позовних вимог.

Всі подані сторонами документи долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

22.05.2023 позивачка звернулася заявою до Звенигородського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Черкаській області, в якій просила призначити їй пенсію за віком. До неї додала перелік документів. Заява прийнята 22.05.2023 та зареєстрована за №1724.

30.05.2023 відповідач прийняв рішення №24 про відмову у призначенні пенсії позивачці. У рішенні зазначив, що вік заявниці 61 рік 5 місяців 11 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 28 років. Страховий стаж позивачки становить 16 років 3 місяці 26 днів. До страхового стажу не зараховано такі періоди:

період роботи з 21.08.1985 до 01.12.1990, оскільки запис завірено нечитабельною печаткою, а в довідках від 10.02.2022 № 4/102268 та від 14.02.2022 № 4/104707, виданих Федеральною державною установою «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації», відсутні дані про звільнення з роботи;

період проходження строкової служби з 01.01.1992 до 17.12.1993, оскільки організація знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»;

період роботи з 15.12.1993 до 29.12.1997, оскільки організація знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»;

періоди роботи з 29.12.2014 до 29.12.2015, з 30.12.2015 до 19.12.2016 згідно з трудовою книжкою від 29.12.2014 ПК № 2740693, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та підтвердження первинними документами таких відомостей, а також відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Республіки Білорусь.

Для зарахування періодів роботи позивачці рекомендовано надати: з 21.08.1985 до 01.12.1990 - уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на підставі первинних документів, засвідчених апостилем згідно з Конвенцією; з 29.12.2014 до 29.12.2015, з 30.12.2015 до 19.12.2016 - відомості про нарахування заробітної плати, підтверджені первинними документами, а також підтвердити сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Республіки Білорусь органами Пенсійного фонду Республіки Білорусь. Дата, з якої позивачка матиме право на пенсійну виплату, 12.12.2016.

Листом від 06.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивачку про прийняте відповідачем рішення.

Тому позивачка звернулася в суд з позовом.

Суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою ст. 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно з п.2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Відповідно до п.4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Статтею 44 Закону №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.

Згідно з п.4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Отже, відповідач після надходження заяви позивачки щодо призначення їй пенсії зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Такого обов`язку отримано. Оскільки спірне рішення стосується неврахування певних періодів трудового стажу позивачку, суд урахував таке.

Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992 та в редакції Закону від 11.02.1998, що діяла станом на 18.08.1999 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників на той час регулювався Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі Основні положення), які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310.

Отже, до стажу роботи має бути зараховано роботу, виконану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, з досягненням особою 60 років та за наявності станом на 01.01.2021 страхового стажу не менше 28 років особа має право на отримання пенсії за віком.

Позивачці на дату звернення заявою від 22.05.2023 та прийняття вказаного вище рішення виповнився 61 рік 05 місяців 11 днів. Отже, у цій частині вона відповідає вказаній вище вимозі Закону щодо віку, з якого набувається право на пенсію, та відповідач щодо вказаного не заперечував.

На підставі ч.1 ст.62 Закону №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію за віком, підтверджуючими документами можуть бути довідки підприємств, установ, організацій та їх правонаступників.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 21.08.1985 до 01.12.1990, оскільки, як стверджує відповідач, запис завірено нечитабельною печаткою, а в довідках від 10.02.2022 № 4/102268 та від 14.02.2022 № 4/104707, виданих Федеральною державною установою «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації», відсутні дані про звільнення з роботи.

У трудовій книжці НОМЕР_5 позивачки відповідно до записів під №9-11 зазначено, що з 21.08.1985 прийнята у Військову частину НОМЕР_3 начальником аптеки лазарету (наказ №179 від 21.08.1985. 17.10.1990 у зв`язку з реорганізацією В/ч НОМЕР_3 перейменована у Військову частину НОМЕР_4 . 01.12.1990 звільнена у зв`язку зі скороченням штату за п.1 ст.33 КЗОТ РСРСР (наказ №8 від 30.11.1990). Вказаний запис завірений підписом відповідального працівника та печаткою, відтиск якої не чіткий.

На дату внесення запису вказаних вище записів про прийняття позивачки на роботу у період 14.10.1985 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85) (далі Інструкція №162).

Відповідно до підп.1.1п.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з підп.2.2 п.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Окремих вимог щодо внесення запису до трудової книжки про прийом на роботу в зазначеній Інструкції не було передбачено.

Згідно з п.4.1. Інструкції №162 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд установив, що вказані вище записи щодо спірного періоду завірені підписом відповідального працівника та печаткою, відтиск якої не чіткий. Тобто, роботодавець позивачки дотримався вимог Інструкції №162. Водночас вказані записи датовані 1985 - 1990 роками відповідно і очевидно, що зі сплином часу могли втратити чіткість, зокрема, і в частині відтиску печатки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Довідками від 10.02.2022 № 4/102268 та від 14.02.2022 № 4/104707, виданими Федеральною державною установою «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації», підтверджується, що позивачка у вказаному вище періоді працювала у зазначених вище Військових частинах та їй нарахована заробітна плата. Водночас відсутні записи щодо виключення позивачки з Військової частини НОМЕР_3 . Ця обставина не є вирішальною, оскільки записи трудової книжки містять відомості про конкретний проміж часу, в якому позивачка несла відповідну службу.

У постанові Верховного Суду (далі ВС) від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, в якій вказано, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

ВС у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд також врахував висновки ВС, викладені у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, в якій наголошено: «Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».

Отже, не обґрунтовано покладати на позивачку дотримання порядку заповнення її трудової книжки. Вказані вище записи трудової книжки та архівних довідок від 10.02.2022 № 4/102268 та від 14.02.2022 № 4/104707, виданих Федеральною державною установою «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації», підтверджують наявність у неї стажу за період роботи з 21.08.1985 до 01.12.1990 начальником аптеки лазарету військової частини НОМЕР_3 (у подальшому переіменованої у військову частину НОМЕР_4 ) для врахування його при обчисленні і призначенні пенсії за віком.

Належних, допустимих та достатніх доказів обґрунтованого неврахування до стажу роботи періоду роботи позивачки з 21.08.1985 до 01.12.1990 відповідач не надав.

Щодо вимоги відповідача надати для зарахування вказаного періоду роботи уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів, засвідчених апостилем згідно з Конвенцією суд урахував.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від Імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифіковану Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 23 грудня 2022 року вказаний Закон набрав чинності. Закон передбачає зупинення дії у відносинах з Росією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї, вихід із зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені у вказаних країнах документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям вказаної вище постанови Уряду документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але із застереженням щодо періоду, а саме лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Отже, вимога відповідача надати для зарахування стажу уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів, засвідчених апостилем згідно з Конвенцією, є не обґрунтованою та не може бути підставою для відповідача щодо обмеження особи у реалізації права на пенсійне забезпечення. Дії вказаної Держави не можуть бути легітимними підставами для нівелювання вже набутого особою трудового стажу.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивачки періоду проходження строкової служби з 01.01.1992 до 17.12.1993 та періоду роботи з 15.12.1993 до 29.12.1997, оскільки організація знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Відповідно до ст. 2 Віденської конвенції про консульські зносини від 24.04.1963 передбачено, що згода, дана на встановлення дипломатичних відносин між двома державами, означає, якщо інше не обумовлено, згоду на встановлення консульських відносин. Розрив дипломатичних відносин не спричиняє ipso facto розриву відносин консульських.

Згідно зі ст. 63 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.69 року передбачено, що розрив дипломатичних або консульських відносин між учасниками договору не впливає на правові відносини, встановлені між ними договором, за винятком випадків, коли наявність дипломатичних або консульських відносин потрібна для виконання договору.

У значенні п. «а» ст. 1 Конвенції "договір" означає міжнародну угоду, укладену між державами в письмовій формі і регульовану міжнародним правом, незалежно від того, чи викладена така угода в одному документі, у двох чи кількох зв`язаних між собою документах, а також незалежно від її конкретного найменування.

Отже, розрив дипломатичних відносин не означає автоматичний розрив консульських

відносин і автоматичну денонсацію міжнародних договорів між державами.

13 березня 1992 року укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 6 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди провадиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також території колишнього СРСР за час до набрання чинності даної Угоди.

Тобто Угодою передбачено перспективне та ретроспективне регулювання, зокрема правовідносин щодо врахування до трудового стажу для цілей обчислення пенсії стажу набутого на території держав-сторін Угоди до її підписання та на території СРСР.

Згідно з постановою від 29 листопада 2022 р. № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Кабінет міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Ця постанова набрала чинності 02.12.2022.

Проте у ст. 13 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що кожен учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється по спливу 6-місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цього Угоди не втрачають своєї сили і у разі її виходу з Угоди держави-учасниці, на території якої вони мешкають.

На спірні періоди роботи позивачки з 01.01.1992 до 17.12.1993 та з 15.12.1993 до 29.12.1997 поширювалась дія Угоди від 13.03.1992, яка була чинною у цей період.

Зважаючи на викладене, виходячи із засад дії законів у часі, правової визначеності та передбачуваності та керуючись положеннями ст. 13 Угоди від 13.03.1992 період військової служби позивачки з 01.01.1992 до 17.12.1993 та період роботи з 15.12.1993 по 20.12.1997 в аптеці №84 підприємства «Фармація», що мали місце у період чинності вказаної вище Угоди, мають бути зараховані до її страхового стажу, що дає право на пенсію.

Щодо позовної вимоги про зарахування у кратному обчисленні один місяць служби за півтора місяці періоду з 17.12.1990 до 17.12.1993 проходження служби в районах Крайньої Півночі згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 №445, Наказу Міністерства оборони СРСР від 05.05.1988 №150.

Суд установив, що відповідач зарахував до страхового стажу позивачки період її військової строкової служби з 17.12.1990 до 31.12.1991 в одинарному розмірі 1 рік 15 днів.

Відповідно до п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Отже, зарахування до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідок, в яких зазначено вказаний період роботи.

Відповідно до записів в особовій справі позивачки у період з 17.12.1990 до 17.12.1993 вона проходила службу в районах Крайньої Півночі і згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 №445, Наказу Міністерства оборони СРСР від 05.05.1988 №150 їй підлягає зарахуванню у вислугу років на пенсію 1 місяць служби за півтора місяці.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 №445 внесено зміни до п.п. «д» п. 55 Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей, затвердженої постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1982 року, яким передбачено зарахування один місяць служби за півтора місяці.

Згідно з п. 7 Наказу Міністерства оборони СРСР від 05.05.1988 №150 визначено зараховувати з 1 січня 1988 року особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та жінкам, прийнятим у добровільному порядку на дійсну військову службу як солдати, матроси, сержанти і старшини, вислугу років на пенсію на пільгових умовах (один місяць служби за півтора) час служби в районах Крайньої Півночі, прирівняних до ним місцевостях та місцевостях СРСР з важкими кліматичними умовами, у яких раніше не було встановлено пільгове обчислення вислуги років, а також у місцевостях СРСР із несприятливими кліматичними умовами.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року визначено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Отже, зазначені вище накази Міністерства оборони СРСР та Ради Міністрів СРСР були чинними для України та Росії у спірні періоди служби та роботи позивачки, що також підтверджується записами в особовій справі позивачки.

Урахувавши чинність Угоди від 13.03.1992 у спірні періоди роботи та служби позивачки та чинність зазначених вище наказів Міністерства оборони СРСР та Ради Міністрів СРСР, суд дійшов висновку, що період служби позивачки з 17.12.1990 до 17.12.1993 в умовах Крайньої Півночі підлягає зарахуванню до її страхового стажу у кратному обчисленні 1 місяць служби за півтора місяці. Тобто, 4 роки 6 місяців 2 дні.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 29.12.2014 до 29.12.2015, з 30.12.2015 до 19.12.2016 згідно з трудовою книжкою від 29.12.2014 ПК № 2740693, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та підтвердження первинними документами таких відомостей, а також відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Республіки Білорусь.

Суд урахував, що Республіка Білорусь є учасником вказаної вище Угоди від 13.03.1992. 4 грудня 1995 року укладено Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, яка для України набула чинності 11.02.1997. Угода була розірвана, згідно із Законом України № 3117-ІХ від 29.05.2023, проте вона була чинною упродовж відповідних періодів роботи позивачки та станом на дату звернення її з заявою про призначення пенсії.

Статтею 16 Угоди передбачено, що права громадян, набуті згідно з положеннями цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Згідно зі ст. 6 Угоди передбачено, що при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Національне законодавство України, зокрема ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, визначає, що трудовий стаж за загальним правилом підтверджується записами у трудовій книжці, і лише за її відсутності заявник може подати інші документи для підтвердження стажу роботи.

Записами трудової книжки позивачки від 29.12.2014 НОМЕР_6 за №№1-5 підтверджується, що вона 29.121.2014 прийнята в ОДО «Алеан» на посаду завідуючої аптеки №3 5 категорії (наказ від 29.12.2014 №32/ок). 29.12.2015 звільнена за згодою сторін відповідно до ст.37 КЗОТ РБ. 30.12.2015 прийнята в Спільноту з додатковою відповідальністю «Аптека №53» на посаду фармацевта-рецептора аптеки другої категорії (наказ від 30.12.2015 №119-к). 03.05.2016 переміщена в аптеку 5 категорії (наказ від 03.05.2016 №72-к). 19.12.2016 звільнена за згодою сторін відповідно до п.1 ч.2 ст.35 Трудового кодексу Республіки Білорусь (наказ від 15.12.2016 №217-к).

Оскільки національним законодавством України передбачено, що основним документом на підтвердження трудового стажу є трудова книжка, вказані вище періоди підлягають врахуванню відповідачем до трудового стажу позивачки.

Відмова відповідача у врахуванні вказаного вище стажу із-за ненадання позивачкою відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Республіки Білорусь органами Пенсійного фонду Республіки Білорусь не обгрунтована з огляду на таке.

Відповідач отримав від позивачки лист від 17.03.2023 на довідку, видану на її особисту заяву Мінським міським управлінням фонду соціального захисту населення, яка підтверджує роботу, нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків на підприємствах Товариства з додатковою відповідальністю «Алеан» (Республіка Білорусь) і Аптеки №53 (Республіка Білорусь). Облікові дані щодо сплаті страхових внесків містять логічну помилку, оскільки в один і той же період зараховані внески кожної з організацій. Листом від 17.03.2023 позивачку повідомлено, що вказані відомості направлені для перевірки в Мінське обласне управління фонду соціального захисту населення, про наслідки яких мали повідомити додатково. Однак додаткового повідомлення позивачці не надійшло. Отже, позивачка вчиняла необхідні дії для отримання інформації щодо підтвердження отримання заробітної плати та сплати страхових внесків.

Водночас відповідно ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі ст. 11 Угоди від 14 грудня 1995 року компетентні органи Договірних Сторін на безоплатній основі надають один одному правову допомогу в реалізації цієї Угоди, надають необхідну інформацію про чинне законодавство та його зміни, про обставини, які мають значення для призначення пенсій, а також вживають необхідні заходи для встановлення цих обставин.

Отже, відповідач мав повноваження перевірити достовірність записів у трудовій книжці позивачки, інші відомості та вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, за наявності у цьому необхідності. Належні, достовірні та допустимі докази виконання відповідачем вказаного обов`язку відсутні. Отже, відповідач не довів, що дотримався встановленого законом порядку дій. Підтвердження чи не підтвердження факту сплати страхових внесків не повинно впливати на право позивачки на пенсію і врахування відповідних період страхового стажу.

Верховний суд у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 560/4616/2027, з посиланням на свої попередні висновки (викладені у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 638/5795/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а та від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а.) зазначав, що внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відповідні періоди підлягають зарахуванню до стажу роботи позивачки незалежно від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Республіки Білорусь. Водночас покладення саме на позивачку ризику неможливості перевірки відомостей про її роботу, не відповідає вимогам ст. 44 Закону №1058-IV.

Тому періоди роботи позивачки з 29.12.2014 до 29.12.2015 - завідувачем аптеки Товариства з додатковою відповідальністю «Алеан» (Республіка Білорусь) та з 30.12.2015 до 19.12.2016 - фармацевтом Аптеки №53 (Республіка Білорусь) підлягають зарахуванню до її страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Належних, допустимих та достатніх доказів обґрунтованого неврахування до стажу роботи вказаних вище періодів періоду роботи позивачки відповідач не надав.

У позивачки наявний передбачений ст.26 Закону №1058-ІV відповідний страховий стаж, який дає право на пенсію за віком.

Тому суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком відповідач порушив її право на соціальний захист та виніс рішення, що суперечить вимогам закону.

Встановлені обставини свідчать, що безпосередній розгляд матеріалів, доданих до заяви позивачки від 22.05.2023 про призначення пенсії за віком обчислення стажу та прийняття акту владно-розпорядчого характеру (результат) у формі рішення від 30.05.2023 №24 здійснив відповідач.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону №1058-VI документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

У заявлених спірних правовідносинах позивачка звернулася заявою до Звенигородського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Черкаській області. У результаті розгляду її заяви про призначення пенсії за віком відповідач прийняв рішення від 30.05.2023 №24 про відмову в призначенні пенсії за віком з підстав, що не узгоджуються зі вказаними вище нормами. Оскільки відмова у призначенні позивачці пенсії за віком та не зарахування до стажу періодів роботи позивачки з 21.08.1985 до 01.12.1990, з 01.01.1992 до 17.12.1993, з 15.12.1993 до 29.12.1997, з 29.12.2014 до 29.12.2015, з 30.12.2015 до 19.12.2016 згідно з трудовою книжкою від 29.12.2014 не узгоджуються зі вказаними вище вимогами закону щодо наявності права особи на призначення пенсії за віком і такі дії вчинені шляхом видання відповідного рішення, саме воно безпосередньо порушує заявлене право позивачки. Тому належним способом його відновлення є визнання протиправним і скасування такого акту розпорядчої дії.

Водночас не обґрунтованою є та не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання відповідача зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи з 01.09.1977 - 04.07.1980 навчання у Черкаському медичному училищі, 01.08.1980 - 23.11.1981 роботи фармацевтом лікарняної госпрозрахункової аптеки №191, 23.12.1981 - 30.09.1983 роботи фармацевтом аптеки №341, 03.10.1983 - 28.04.1984 роботи комірником АГЧ воєнного складу 3542, 27.11.1984 - 20.08.1985 роботи на посаді діловода-машиністки військової частини НОМЕР_2 , 17.12.1990 - 31.12.1991 військової служби у військовій частині НОМЕР_4 , 14.01.2003 - 31.12.2004 підприємницької діяльність, як фізичної особи-підприємця, 01.04.2013 - 08.04.2013 роботи фармацевтом ПП ОСОБА_2 , 28.05.2013 25.06.2013, 11.07.2013-15.08.2013 отримування допомоги по безробіттю, 16.08.2013 - 28.11.2013 роботи фармацевтом Звенигородської станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, 09.12.2013 - 23.02.2014 отримання допомоги по безробіттю, 24.02.2014 - 27.06.2014 роботи фармацевтом в аптеці №2 ФОП ОСОБА_2 , 01.07.2014 - 27.11.2014 роботи фармацевтом в аптеці №1 ФОП ОСОБА_3 , 30.03.2017 - 15.03.2019 роботи фармацевтом у ФОП ОСОБА_4 , 28.03.2019 - 17.06.2019 отримання допомоги по безробіттю, 27.09.2022 - 22.05.2023 роботи фармацевтом ТзОВ «Подорожник Черкаси». Ці періоди відповідач зарахував до її страхового стажу, що підтверджується розрахунком стажу до спірного рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завданням адміністративного судочинства є гарантування дотримання прав особи та вимог законодавства, а не забезпечення ефективності державного управління, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Оскільки розглядаючи звернення пенсіонера про призначення пенсії відповідачі зобов`язані виконати таке повноваження за наявності законних підстав, воно не є дискреційним.

Для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України щодо ефективного способу повного захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, відповідно до заяви від 22.05.2023 зарахувати до її загального трудового стажу періоди роботи: 21.08.1985 - 01.12.1990 - начальником аптеки лазарету військової частини НОМЕР_3 у подальшому переіменованої у військову частину НОМЕР_4 , з 01.01.1992 до 17.12.1993 - військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , з 15.12.1993 до 20.12.1997 - в аптеці №84 підприємства «Фармація», з 29.12.2014 до 29.12.2015 - завідувачем аптеки Товариства з додатковою відповідальністю «Алеан» (Республіка Білорусь), з 30.12.2015 до 19.12.2016 - фармацевтом Аптеки №53 (Республіка Білорусь), та зарахувати у кратному обчисленні один місяць служби за півтора місяці період з 17.12.1990 до 17.12.1993 проходження служби в районах Крайньої Півночі згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 №445, Наказу Міністерства оборони СРСР від 05.05.1988 №150 і прийняти рішення щодо призначення їй з 22.05.2023 (дата звернення про призначення пенсії) пенсії за віком.

Отже, заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Понесені позивачкою судові витрати, підтверджені квитанцією від 07.08.2023 №84038 в сумі 858,88 грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позову половина суми.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 90, 132-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов адвоката Лучинович І.В. від імені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., м.Хмельницький, вул.Чекірди Гната, буд.10; ) від 30.05.2023 №24 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., м.Хмельницький, вул.Чекірди Гната, буд.10; ) у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, відповідно до заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 22.05.2023 зарахувати до її загального трудового стажу періоди роботи: 21.08.1985 - 01.12.1990 - начальником аптеки лазарету військової частини НОМЕР_3 (у подальшому перейменованої у військову частину НОМЕР_4 ), з 01.01.1992 до 17.12.1993 - військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , з 15.12.1993 до 20.12.1997 - в аптеці №84 підприємства «Фармація», з 29.12.2014 до 29.12.2015 - завідувачем аптеки Товариства з додатковою відповідальністю «Алеан» (Республіка Білорусь), з 30.12.2015 до 19.12.2016 - фармацевтом Аптеки №53 (Республіка Білорусь), та зарахувати у кратному обчисленні один місяць служби за півтора місяці період з 17.12.1990 до 17.12.1993 проходження служби в районах Крайньої Півночі згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 №445, Наказу Міністерства оборони СРСР від 05.05.1988 №150 і прийняти рішення щодо призначення їй з 22.05.2023 пенсії за віком.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., м.Хмельницький, вул.Чекірди Гната, буд.10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 429,44грн (чотириста двадцять дев`ять гривень сорок чотири копійки).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 13.09.2023.