Справа № 620/9475/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/9475/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 06.07.2023 звернувся до суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (далі в/ч НОМЕР_2 , відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення йому грошових коштів, утриманих в рахунок відшкодування збитків згідно наказу №796-АГ від 12.07.2022;

- зобов`язати відповідача повернути йому 60 451,02 грн. грошового забезпечення. утриманого на підставі наказу командира 105 ПЗ №796-АГ від 12.07.2022.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання наказу в/ч НОМЕР_2 від 12.07.2022 №796-АГ із позивача утримано кошти в сумі 60451,02 грн. Разом з тим, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/5382/22 вказаний наказ визнано протиправним та скасовано. На даний час утримані кошти позивачу не повернуті, оскільки Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області відхилено документи щодо здійснення реєстрації бюджетного зобов`язання відповідно до рішення суду по справі №620/5382/22.

Ухвалою судді від 17.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому в/ч НОМЕР_2 просить залишити поданий позов без розгляду, з огляду на те, що не є належним відповідачем по справі. Так, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/5382/22 видано наказ про скасування наказу від 12.07.2022 №796-АГ, наказано головному бухгалтеру повернути позивачу утримані з нього в рахунок відшкодування збитків кошти. Надалі відповідачем до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області надано документи для реєстрації бюджетного зобов`язання за КЕКВ 2800 по рішенню №620/5382/22 в сумі 60421,02 грн., однак запит було відхилено, винесено в/ч 2253 попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства. Враховуючи наведене, вважає, що належним відповідачем має бути Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області.

Від третьої особи надійшли пояснення по суті спору, у яких зазначено, що у разі наявності рішення, яке підлягає виконанню Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області або належним чином оформленого розпорядження, Управління здійснює заходи, передбачені чинним законодавством та в межах наданих повноважень.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримано та зазначено, що допущені відповідачем помилки у поданих до казначейської служби документах не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на повернення належних йому коштів. Так, треті особи не можуть бути відповідальними за виконання наказу, винесеного в/ч НОМЕР_2 . З огляду на викладене, представник позивача вважає, що саме в/ч НОМЕР_2 не змогла належним чином оформити документи для повернення позивачу коштів, що і стало підставою для відмови казначейської служби. Крім того, позивач не може оскаржувати дії чи бездіяльність казначейської служби, оскільки не перебуває з ним у жодних відносинах.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує такі обставини.

Позивач проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 .

12.07.2022 відповідачем винесено наказ №796-АГ «Про результати службового розслідування», яким позивача притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності, наказано головному бухгалтеру стягнути з нього завданий державі збиток (з урахуванням кратності) у сумі 1 729 516,09 грн. (а.с. 12-13).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 по справі №620/5382/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ від 12.07.2022 №796-АГ (а.с. 14-22).

11.05.2023 в/ч НОМЕР_2 винесено наказ №1015-АГ «Про скасування наказу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого від 12.07.2022 №796-АГ», яким передбачено: відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 992,40 грн.; повернення коштів, утриманих в рахунок відшкодування збитків, а саме: за нанесений державі збиток 12000,00 грн., за нараховану кратність 48421,02 грн. (а.с. 27).

22.05.2023 відповідачем до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області з використанням системи «Клієнт казначейства-Казначейство» надано документи для реєстрації бюджетного зобов`язання за КЕКВ 2800 по рішенню Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/5382/22 на суму 992,40 грн. та 60 421,02 грн. (а.с. 28).

Зобов`язання в/ч НОМЕР_2 перед позивачем на суму 992,40 грн. третьою особою було зареєстровано та взято на облік. Щодо зобов`язання в сумі 60421,02 грн. відповідачу 26.05.2023 винесено лист-попередження №101, у якому зазначено про недотримання відповідачем вимог щодо оформлення поданих документів згідно Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309, п. 21 ст. 116 Бюджетного кодексу України, а саме: сума, зазначена у підтвердному документі (992,40 грн) не відповідає сумі, вказаній в бюджетному зобов`язанні (60421,02 грн.) (а.с. 29).

05.06.2023 позивачем до в/ч НОМЕР_2 подано рапорт про виплату йому утриманих на підставі наказу від 12.07.2022 №796-АГ коштів (а.с. 25).

Листом від 06.06.2023 в/ч НОМЕР_2 повідомила, що з травня 2023 року утримання матеріального збитку з грошового забезпечення позивача не проводиться. Разом з тим, за період з серпня 2022 року по квітень 2023 року із ОСОБА_1 утримано кошти в рахунок погашення матеріального збитку відповідно до вищевказаного наказу в сумі 60451,02 грн. Казначейською службою відхилено документи щодо здійснення реєстрації бюджетного асигнування за КЕКВ 2800 по рішенню суду у справі №620/5382/22 на суму 60421,02 грн. та винесено попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства, оскільки вказаним рішенням не зобов`язано в/ч НОМЕР_2 виплатити кошти, які були утримані в рахунок погашення матеріального збитку відповідно до наказу від 12.07.2022 №796 (а.с. 24).

Враховуючи бездіяльність відповідача щодо неповернення утриманих коштів протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 5 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.

Держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них (стаття 9 Закону №2011-ХІІ).

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-ХIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно із приписами частини другої статті 2 вказаного Закону Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків урегульовано Законом України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160-ІХ).

Відповідно по пункту 4 статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону №160-ІХ особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (частина перша статті 10 Закону №160-ІХ).

Відповідно до статті 13 Закону №160-ІХ стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Суми, стягнені відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік, спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої військовій частині, установі, організації, закладу, з урахуванням фактичних витрат на відновлення або придбання військового та іншого майна, а суми, що залишилися після здійснення такого відшкодування, перераховуються до Державного бюджету України.

При цьому, частиною третьою статті 14 Закону №160-ІХ установлено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання наказу в/ч від 12.07.2022 №796-АГ із грошового забезпечення позивача за період з серпня 2022 року по квітень 2023 року утримано кошти.

Наказом в/ч НОМЕР_2 від 11.05.2023 №1015-АГ вищевказаний наказ скасовано, наказано повернути позивачеві утримані з нього в рахунок відшкодування збитків кошти в загальній сумі 60421,02 грн. (12000,00 грн. за нанесений державі збиток та 48421,02 грн. за нараховану кратність).

Разом з тим, станом на день вирішення справи по суті утримані із позивача кошти йому повернуті не були. Вжиті відповідачем заходи шляхом подання до органу казначейської служби документів для реєстрації бюджетного зобов`язання за КЕКВ 2800 на суму 60421,02 грн. також не сприяли поверненню безпідставно утриманих із позивача коштів.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірним тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення віл 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства». п. 50, Series А N 98).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України» питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Під час розгляду справи судом встановлено необґрунтоване втручання відповідача у право позивача на мирне володіння майном (грошовим забезпеченням), у зв`язку із безпідставним утриманням ним коштів в сумі 60421,02 грн., що є порушенням статті 1 Першого протоколу та суперечить принципу «належного урядування», закріпленого в численних рішеннях Європейського суду з прав людини (серед інших «Рисовський проти України» (заява №29979/04, набуло статусу остаточного 20.01.2012).

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне скористатися повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та задовольнити їх частково шляхом зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу кошти, утримані за період з серпня 2022 року по квітень 2023 року в рахунок погашення матеріального збитку відповідно до наказу від 12.07.2022 №796-АГ, в сумі 60421,02 грн.

При цьому, доводи в/ч НОМЕР_2 , що вона є неналежним відповідачем у справі (позов має бути пред`явлений до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області), суд вважає необґрунтованими, оскільки між позивачем та органом казначейської служби відсутні правовідносини.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 10 000,00 грн. суду було надано: договір про надання правової допомоги від 01.06.2023, акт виконаних робіт від 03.07.2023, ордер та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.06.2023 №153 (а.с. 30-34).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019).

З огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, вимоги статті 139 Кодексу, за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_2 на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в сумі 5000,00 грн.

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти, утримані за період з серпня 2022 року по квітень 2023 року в рахунок погашення матеріального збитку відповідно до наказу від 12.07.2022 №796-АГ, в сумі 60 421 (шістдесят тисяч чотириста двадцять одна) грн. 02 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 вересня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (, вул. Квітнева, 3В, м. Чернігів, 14026).

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області (, вул. Реміснича, 27, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна