Справа № 740/5808/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/5808/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року, суддя Тихоненко О.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частинии НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо вирахування періоду перебування на квартирному обліку прапорщика ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї три особи з 08.09.2020;

- зобов`язати відповідача вирахувати прапорщику ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї три особи час перебування на квартирному обліку з 15.01.2001, тобто дати первинної постановки на квартирний облік.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , як військовослужбовця, згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 вересня 2020 року та наказу командира даної військової частини від 08 вересня 2020 року знято з квартирного обліку. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 29 січня 2021 року, яке набрало законної сили, визнано незаконним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та наказ командира даної військової частини про зняття позивача з квартирного обліку із складом сім`ї три особи, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити позивача на квартирному обліку з 08 вересня 2020 року. Відповідачем поновлено позивача на квартирному обліку із визначенням загального періоду перебування на квартирному обліку станом на 14 липня 2021 року - 10 місяців 7 днів, при цьому згідно листа відповідача від 05 липня 2021 року датою первинної постановки на квартирний облік є 15 січня 2001 року.

Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року адміністративним позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування періоду перебування на квартирному обліку ОСОБА_1 складом сім`ї три особи з 15.01.2001. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 врахувати ОСОБА_1 час перебування на квартирному обліку складом сім`ї три особи з дати первинної постановки на квартирний облік, тобто з 15.01.2001. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року та залишити апеляційну скаргу без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з грудня 1994 року проходив службу в лавах Збройних Сил України. Останнє місце служи військова частина НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №32 від 17 лютого 2020 року прапорщика ОСОБА_1 , звільненого з військової служби відповідно до наказу №3-РС від 17 лютого 2020 року в запас за п.к (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18 лютого 2020 року із направленням на військовий облік до Ніжинського ОМТЦК (2 розряду) Чернігівської області. Вислуга років у ЗС на 18 лютого 2020 року становить 25 років 02 місяці 10 днів, пільгова - не має.

Відповідно до протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №8 від 08 вересня 2020 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 із складом сім`ї три особи з 08 вересня 2020 року у зв`язку із звільненням у запас.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №171 вiд 08 вересня 2020 року прапорщика ОСОБА_1 (склад сім`ї три особи) знято з квартирного обліку на підставі рапорту голови житлової комісії від 08 вересня 2020 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року, яке залишене без змін згідно постанови Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року та постанови Верховного Суду від 22 вересня 2021 року, визнано незаконним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №8 від 08 вересня 2020 року про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 із складом сім`ї три особи з 08 вересня 2020 року; визнано незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №171 від 08 вересня 2020 року про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 із складом сім`ї три особи; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити на квартирному обліку з 08 вересня 2020 року прапорщика ОСОБА_1 із складом сім`ї три особи з 08 вересня 2020 року.

Відповідно до копій повідомлень військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2021 року за №885/2155, від 23 липня 2021 року за №885/2395 на адресу позивача вказаною військовою частиною зазначено про виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду від 29 січня 2021 року, а саме в частині поновлення позивача із складом сім`ї три особи на квартирному обліку з 08 вересня 2020 року; дата первинної постановки - 15 січня 2001 року; дата зняття з обліку - 08 вересня 2020 року; дата поновлення на обліку відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду від 29 січня 2021 року - 08 вересня 2020 року; станом на 14 липня 2021 року загальний період перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 - 10 місяців 07 днів.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2022 позов задоволено повністю: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо вирахування ОСОБА_1 (склад сім`ї три особи) часу перебування на квартирному обліку з 08 вересня 2020 року; зобов`язано військову частину вирахувати ОСОБА_1 (склад сім`ї три особи) час перебування на квартирному обліку з дати первинної постановки на квартирний облік, тобто з 15 січня 2001 року; стягнуто із військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1 908 (дев`ятсот вісім) грн судового збору.

31.05.2022 додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 3500 (три тисячі п`ятсот) грн витрат на правничу допомогу.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29.06.2022 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 лютого 2022 року в частині вирішення позовних вимог про визнання дій протиправними - скасовано, відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.01.2023 касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 18 лютого 2022 року в нескасованій частині, додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду від 31 травня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 червня 2022 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

01.03.2023 ухвалою Верховного Суду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Прокопця Сергія Михайловича про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу № 740/5808/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.12 даного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.4 ч.1 ст.12 даного Закону військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до п.24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (п.9 ст.12 вищезазначеного Закону).

Аналогічні положення закріплені також і в п.29 вказаного вище Порядку.

При цьому дія п.9 ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Пунктом 30 вищезазначеного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. А згідно з п.1 розділу VІ житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Пунктом 1 ч.2 ст.40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що на момент звільнення позивача його вислуга років у Збройних Силах України становила 25 років 02 місяці 10 днів, тобто вислуга позивача на військовій службі складає більше ніж 20 років, останній перебував на квартирному обліку з 15 січня 2001 року, що зазначено відповідачем у повідомленні від 05 липня 2021 року (дата первинної постановки - 15 січня 2001 року) і знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (закінчення строку контракту), у зв`язку з чим правові підстави для зняття позивача з квартирного обліку у військовій частині відсутні, що підтверджується вказаними вище рішеннями судів першої, апеляційної та касаційних інстанцій, при цьому рішенням суду від 29 січня 2021 року поновлено порушене право позивача з 08 вересня 2020 року. Також судом встановлено, що первинною датою постановки позивача на квартирний облік є саме 15 січня 2001 року, що узгоджується із приписами п.24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, і є підставою для обрахування часу перебування позивача на квартирному обліку з дати первинної постановки на квартирний облік, тобто з 15 січня 2001 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо не врахування періоду перебування на квартирному обліку позивача складом сім`ї три особи з 15.01.2001 та зобов`язання відповідача врахувати позивачу час перебування на квартирному обліку складом сім`ї три особи з дати первинної постановки на квартирний облік, тобто з 15.01.2001.

В апеляційній скарзі скаржник просить суд залишити позов без розгляду, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції дане питання дослідив та встановив, що позивач звернувся до суду згідно штампу на конверті 15.10.2021 (а.с.36), а не 11.04.2023, як зазначає відповідач у клопотанні.

Відповідно до ухвали від 11.04.2023 Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 за наслідками направлення Верховним Судом справи № 740/5808/21 за позовом ОСОБА_1 до військової НОМЕР_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до Чернігівського окружного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі скаржник також зазначає дату звернення до суду з даним позовом 11.04.2023, що не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, адже як на поштовому конверті, так і на самій позовні заяві наявні відмітки про звернення до суду з даним позовом у жовтні 2021 року.

Окрім того, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, на розгляд Чернігівського окружного адміністративного суду справа надійшла з Верховного Суду на підставі ухвали від 01 березня 2023 про направлення справи до Чернігівського окружного адміністративно суду.

Разом з тим, колегія суддів враховує також і судову практику Європейського Суду з прав людини.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, тобто навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати.

Крім того, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Що стосується питання судових витрат, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції а цій частині.Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частини шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у загальному розмірі 8000,00 грн суду було надано копії договору про надання правничої допомоги від 09.09.2020, додаткової угоди № 1, акту про прийняття-передачі наданих послуг від 21.02.2022 на суму 8000,00 грн (а.с.71-73).

Таким чином, витрати понесені позивачем на правничу допомогу підтверджено вищезазначеними доказами.

Щодо співмірності розміру витрат позивачач на оплату послуг адвоката, колегія суддів зазначає наступне.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.03.2018 року у справі №815/4300/17 (73021615) та від 11.04.2018 року у справі №814/698/16 (73356068).

Стягнута судом першої інстанції сума 8000 грн витрат на правничу допомгу є співмірною з обсягом наданої парвової допомоги і вірно стягнута у повному обсязі.

Окрім того, суд першої інстанції виходячи з вимог ст. 139 КАС України стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаля М.І.