Справа № 320/11949/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року Київ № 320/11949/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., за участю секретаря судового засідання Касаткіної Ю.О.,

представника позивача: Івченка Д.Ю.,

представника відповідача: Родич М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдінг» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдінг» (далі - позивач, ТОВ «Сегмент Трейдінг») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, податковий орган), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 13.01.2023 року №04 (далі - спірне рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акта перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства і тому позивач уважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з ухвалою суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалами суду від 06.06.2023 та 27.06.2023 витребувано з Одеської митниці інформацію щодо дійсного ввезення на територію України ТОВ «Сегмент Трейдінг» (код ЄДРПОУ: 44251786) товарів різної номенклатури за період з 17.12.2021 по 28.01.2022 та копії всіх документів, які подавались Товариством для митного оформлення товарів за вказаний період.

27.06.2023 до суду надійшли витребовувані документи з Одеської митниці.

Протокольною ухвалою суду від 25.07.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.09.2023.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у відповідному акті перевірки та наданому суду відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 28.09.2022 №4096-п проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Сегмент Трейдінг» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2022 року.

Як убачається з матеріалів справи передумовою призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки стало те, що на підставі наказу відповідача від 15.09.2022 № 3753-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сегмент Трейдінг», направлень на проведення перевірки від 22.09.2022 № 11062/26-15-07-04-04, № 11065/26-15-07-04-04 були відряджені службові особи відповідача до м. Львова (наказ про відрядження від 21.09.2022 № 13-к) (Т.4., с.218-219, с.222-223).

За результатами відрядження складено акт про неможливість проведення перевірки ТОВ «Сегмент Трейдінг» у зв`язку з відсутністю посадових осіб або законних (уповноважених) представників за податковою адресою позивача (Т.4, с.221).

На підставі доповідної записки Управління спеціального аудиту (Т.4, с. 224) видано наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.09.2022 №4096-п (Т.4, с.224).

29.09.2022 відповідачем скеровано до позивача запит про надання документів з копією наказу у зв`язку з проведенням документальної невиїзної перевірки.

З наданої суду копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що 08.10.2022 надісланий запит отримала особа «Мендибаєв» (Т.3, с.242).

11.11.2022 відповідачем складено акт № 5487/26-15-07-04-04 про ненадання документів в ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Сегмент Трейдінг» (Т.3, с. 209).

Позивачем до матеріалів справи долучено штатний розпис та Додаток 5 (Д5) Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби відповідно до яких, особа з прізвищем « ОСОБА_1 » на підприємстві не працює (Т.4, с. 225).

За результатами перевірки складено акт від 18.11.2022 №38830/26-15-07-04-04/44251786 (далі-акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено порушення вимог пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44 та пункту 85.2 статті 85, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, абзацу «г» пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2022 у розмірі 25 594 231 гривень.

На підставі акта перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.01.2023 №04, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, пункту 198.1 пункту 198.2 пункту 198.3 пункту 198.5 пункту 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника в банку в розмірі 25 594 231 грн. та застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 6 398 557,75 грн.

Уважаючи спірне рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.

Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Висновок контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника на суму 25 594 231 грн. ґрунтується на непідтвердженні реальності імпорту позивачем взуття з Китаю.

Аналізуючи такі доводи контролюючого органу у контексті наявних у справі матеріалів суд звертає увагу на таке.

22.11.2021 між позивачем (Комітент) та ТОВ «Люксом Менеджмент» (Комісіонер) укладений договір комісії №2021-2211-1, пунктом 1.1 якого передбачено, що Комісіонер бере на себе зобов`язання від свого імені і за рахунок Комітента знаходити за межами митного кордону України і реалізовувати доставку на митну територію України Товар, необхідний Комітенту у відповідності з технічними і якісними характеристиками за найменуваннями і у кількості, а також здійснювати всі необхідні платежі для митного оформлення товару.

Пунктом 2.1.3 договору комісії № 2021-2211-1 від 22.11.2021 обумовлено, що вантажоотримувачем товару є комітент - позивач.

Відповідно до пункту 2.2.2 договору комісії № 2021-2211-1 від 22.11.2021 комітент (ТОВ «Сегмент Трейдінг») зобов`язаний прийняти Товар у продавця-нерезидента, сплатити митні платежі, мито, податок на додану вартість при митному оформленні товару (якщо ці платежі не сплачені Комісіонером) і виплатити Комісіонеру винагороду за здійснену послугу.

22.11.2021 між компанією AGRIGLOBE FZ-LLC, Об`єднані Арабські Емірати (Продавець) та ТОВ «Люксом Менеджмент» (Покупець) укладений контракт № YS-11, пунктом 1.3 якого передбачено, що згідно чинного Контракту Продавець продає, а Покупець купляє Товар згідно Інвойсів/Специфікацій до Контракту на кожну поставку.

Відповідно до пункту 1.1 контракту №YS-11 від 22.11.2021 цей контракт укладається в рамках виконання договорів комісії.

У пункті 2.1 контракту №YS-11 від 22.11.2021 зазначено, що вид, кількість, ціна, вартість Товару, узгоджується між Продавцем і Покупцем і фіксується в інвойсах до Контракту. Ціна Товару включає вартість упаковки, маркування, усі ліцензійні платежі за використання торгових марок.

Пунктом 6.2 контракту № YS-11 від 22.11.2021 передбачено, що умови поставки згідно цього Контракту обумовлюються сторонами для кожної окремої поставки в інвойсі до Контракту згідно з правилами Інкотермс 2020.

На підставі вказаних документів протягом грудня 2021 року по січень 2022 було здійснено імпорт та ввезено товари на територію України, що підтверджується митними деклараціями: від 17.12.2021 UA100380/2021/033725 на суму 3 746 710,02 грн., з них ПДВ 624 451,67 грн.; від 17.12.2021 UA100380/2021/033726 на суму 4 293 571, 80 грн., з них ПДВ 715 595,30 грн.; від 18.12.2021 UA100380/2021/033727 на суму 3 297 711, 24 грн., з них ПДВ 549 618,54 грн.; від 18.12.2021 UA100380/2021/033742 на суму 3 762 177,00 грн., з них ПДВ 627 029,50 грн.; від 18.12.2021 UA100380/2021/033732 на суму 3 852 498,66 грн., з них ПДВ 642 083,11 грн.; від 18.12.2021 UA100380/2021/033744 на суму 3 749 122,14 грн., з них ПДВ 624 853,69 грн.; від 18.12.2021 UA100380/2021/033745 на суму 4 390 056,60 грн., з них ПДВ 731 676,10 грн.; від 18.12.2021 UA100380/2021/033746 на суму 3 221 901,84 грн., з ПДВ 536 983,64 грн.; від 24.12.2021 UA100380/2021/034481 на суму 4 223 747,46 грн., з них ПДВ 703 957,91 грн.; від 02.01.2022UA100380/2022/300008 на суму 3 636 542,22 грн., з них ПДВ 606 090,37 грн.; від 02.01.2022 UA100380/2022/300007 на суму 3 076 457,22 грн. з них ПДВ 512 742,87 грн.; від 02.01.2022 UA100380/2022/300011 на суму 4 773 693,72 грн., з них ПДВ 795 615,62 грн.; від 02.01.2022 UA100380/2022/300012 на суму 4 379 630,64 грн., з них ПДВ 729 938,44 грн.; від 02.01.2022 UA100380/2022/300013 на суму 3 719 402,16 грн. з них ПДВ 619 900,36 грн., від 02.01.2022 UA100380/2022/300014 на суму 3 719 402,22 грн., з них ПДВ 619 900,37 грн.; від 07.01.2022 UA50020/2022/000396 на суму 4 599 383,76 грн., з них ПДВ 766 563,96 грн.; від 07.01.2022 UA50020/2022/000430 на суму 4 293 222,06 грн., з них ПДВ 715 537,01 грн.; від 12.01.2022 UA50020/2022/000765 на суму 4 496 912,28 грн., з них ПДВ 749 485,38 грн.; від 12.01.2022 UA50020/2022/000805 на суму 2 321 661,66 грн., з них ПДВ 386 943,61 грн.; від 13.01.2022 UA50020/2022/000922 на суму 3 289 871,70 грн., з них ПДВ 548 311,95 грн.; від 13.01.2022 UA50020/2022/000977 на суму 3 508 962,42 грн., з них ПДВ 584 827,07 грн.; від 13.01.2022 UA50020/2022/000983 на суму 3 324 982,38 грн., з них ПДВ 554 163,73 грн.; від 14.01.2022 UA50020/2022/001077 на суму 3 676 541,46 грн., з них ПДВ 612 756,91 грн.; від 14.01.2022 UA50020/2022/001083 на суму 3 824 165,46 грн., з них ПДВ 637 360,91 грн.; від 14.01.2022 UA50020/2022/001099 на суму 3 796 046,58 грн., з них ПДВ 632 674,43 грн.; від 20.01.2022 UA50020/2022/001727 на суму 3 638 922,18 грн., з них ПДВ 606 487,03 грн.; від 20.01.2022 UA50020/2022/001742 на суму 3 844 083,90 грн., з них ПДВ 640 680,65 грн.; від 20.01.2022 UA50020/2022/001937 на суму 4 103 235,66 грн., з них ПДВ 683 872,61 грн.; від 21.01.2022 UA50020/2022/002062 на суму 4 299 821,58 грн., з них ПДВ 716 636,93 грн.; від 21.01.2022 UA50020/2022/002178 на суму 4 303 410,72 грн., з них ПДВ 717 235,12 грн.; від 23.01.2022 UA50020/2022/002261 на суму 4 156 254,90 грн., з них ПДВ 692 709,15 грн.; від 23.01.2022 UA50020/2022/002263 на суму 4 543 884,90 грн., з них ПДВ 757 314,15 грн.; від 23.01.2022 UA50020/2022/002264 на суму 3 869 121,60 грн., з них ПДВ 664 853,60 грн.; від 24.01.2022 UA50020/2022/002417 на суму 4 349 225,22 грн., з них ПДВ 724 870,87 грн.; від 26.01.2022 UA50020/2022/002770 на суму 4 096 665,84 грн., з них ПДВ 682 777,64 грн.; від 26.01.2022 UA50020/2022/002777 на суму 3 966 722,94 грн., з них ПДВ 661 120, 49 грн.; від 27.01.2022 UA50020/2022/002994 на суму 5 437 506,54 грн., з них ПДВ 906 251, 09 грн.; від 27.01.2022 UA50020/2022/002962 на суму 3 941 279,88 грн., з них ПДВ 656 879,98 грн.; від 28.01.2022 UA50020/2022/003028 на суму 3 846 397,26 грн., з них ПДВ 641 066,21 грн.

Під час митного оформлення вищевказаних митних декларацій позивачем сплачено митному органу суми за митне оформлення товарів у загальному розмірі 43 871 521,56 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи, а саме: від 14.12.2021 №1 на суму 5392000,00 грн.; від 17.12.2021 №2 на суму 2000000,00 грн., від 22.12.2021 №3 на суму 1099980,00 грн., від 23.12.2021 №11 на суму 710775,36 грн.; від 23.12.2021 №12 на суму 11000000,00 грн.; від 11.01.2022 №13 на суму 1180000,00 грн.; від 12.01.2022 №14 на суму 1920298,00 грн.; від 13.01.2022 №15 на суму 3500280,00 грн.; від 17.01.2022 №23 на суму 2038312,00 грн.; від 20.01.2022 №24 на суму 3702464,00 грн.; від 21.01.2022 №28 на суму 3802450,00 грн.; від 24.01.2022 №29 на суму 3621909,00 грн.; від 24.01.2022 №30 на суму 1212073,20 грн.; від 25.01.2022 №31 на суму 2500980,00 грн.; від 27.01.2022 №32 на суму 190000,00 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункту 187.8 статті 187 ПК України).

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.12 статті 201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

При цьому згідно пункту 206.1 статті 206 ПК України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Отже, якщо при ввезенні товарів на митну територію України платником податку сплачено суму податку до бюджету і така сплата підтверджується митними деклараціями, платник податку має право на включення такої суми податку до складу податкового кредиту звітного періоду, в якому відбулося оформлення відповідної митної декларації.

Алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) ПДВ визначено статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом "б" пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що сума від`ємного значення визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду та враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу платник ПДВ має право обирати: декларувати йому суму бюджетного відшкодування чи зараховувати цю суму до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, право на бюджетне відшкодування податкове законодавство обмежує виключно фактом сплати суми ПДВ в попередніх і звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до бюджету та строком давності у 1095 днів.

У контексті доводів контролюючого органу, наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи суд звертає увагу на те, що відповідно до всіх вищезазначених договорів комісії товар, що пройшов митне оформлення, передається Комісіонером Комітенту та є власністю Комітента (пункт 2.1.3 договору комісії).

За послуги, надані за цим Договором, Комітент сплачує Комісіонеру комісійну винагороду за кожну поставлену партію товару в розмірі та порядку, що визначаються у додатках до договору комісії, а також компенсує Комісіонеру всі додаткові витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням цього Договору (пункт 5.2 договору комісії).

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

При цьому згідно зі статтею 1018 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Таким чином, власником товару, що придбавається в рамках договорів комісії є комітент (у даному випадку позивач) незалежно від того, зазначений він в вантажно-митній декларації вантажоодержувачем (власником) вантажу чи ні.

Так, платіжними дорученнями підтверджується, що саме ТОВ «Сегмент Трейдінг» оплачено митні платежі, в т.ч. ПДВ 20%, за імпорт товару, який поставлено в рамках договорів комісії.

Відповідно до пункту 201.12 статті 201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

При цьому згідно з пунктом 206.1 статті 206 ПК України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Отже, якщо при ввезенні товарів на митну територію України платником податку сплачено суму податку до бюджету і така сплата підтверджується митними деклараціями, платник податку має право на включення такої суми податку до складу податкового кредиту звітного періоду, в якому відбулося оформлення відповідної митної декларації.

Тому саме у позивача виникає право на зарахування сплаченого імпортного ПДВ до сум податкового кредиту та, відповідно, бюджетного відшкодування сплаченого податкового кредиту.

Крім того, за період з грудня 2021 року по січень 2022 ТОВ «Сегмент Трейдінг» отримало:

- транспортно-експедиційні послуги на суму 369 424,00 грн., згідно договору про організацію перевезення вантажу №0112/2021 від 01.12.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вейв Транс», що підтверджується первинними документами в матеріалах справи;

- послуги транспортного обслуговування вантажів згідно договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Конт-Трак» №01122021КТСТ від 01.12.2021 на суму 74 800,00 грн., що підтверджується первинними документами в матеріалах справи;

- транспортно-експедиційні послуги згідно договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «РоудЛоджистік» № ТР-12/2021 від 14.12.2021 на суму 84 320,00 грн., що підтверджується первинними документами в матеріалах справи.

У подальшому в лютому 2022 року відповідно до договору відповідального зберігання №010222 від 01.02.2022 товар був переданий на відповідальне зберігання ТОВ «Флорд Груп» у м. Нова Каховка, що підтверджується первинними документами в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи, що товар, який придбавався позивачем в рамках договору комісії, притаманний його господарській діяльності та використовувався ним для здійснення господарської діяльності, тому формування ТОВ «Сегмент Трейдінг» податкового кредиту за результатами господарської діяльності з постачальниками-нерезидентами є правомірним, відповідно, факт сплати суми ПДВ надає право на отримання бюджетного відшкодування у розмірі сплаченої суми ПДВ, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягають скасуванню у судовому порядку.

Суд також зазначає, що ненадання податковому органу документів у випадку позивача сталось не з його вини, оскільки з наданих суду доказів відповідач не довів, що позивач був обізнаний про проведення перевірки та витребовування документів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги викладене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 26 840,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №4 від 04.04.2023, які підлягають стягненню з відповідача на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдінг» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «В1» № 04 від 13.01.2023, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2022 року, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 25 594 231, 00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 6 398 557, 75 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдінг» (; місцезнаходження: 79000, Львівська обл., м. Львів, пл. Міцкевича А., буд. 6/7) судовий збір у розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень) 0 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.

Дата виготовлення і підписання повного рішення - 14 вересня 2023 р.