Справа № 500/3661/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3661/23

12 вересня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області , в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким припинено позивачу виплату пенсії з 01.05.2018 по 30.11.2018 та з 01.03.2021 по 30.04.2021;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії з 01.05.2018 по 30.11.2018 в сумі 43280 грн 44 коп. та за період з 01.03.2021 по 30.04.2021 в сумі 17826 грн 08 коп.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь позивача невиплачену суму пенсії з 01.05.2018 по 30.11.2018 в сумі 43280 грн 44 коп. та за період з 01.03.2021 по 30.04.2021 в сумі 17826 грн 08 коп.

Ухвалою суду від 10.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутності правових підстав, його позбавлено права на отримання призначеної йому пенсії. Позивач стверджує, що жодного рішення про припинення виплати пенсії не отримував, а тому просить стягнути з відповідача невиплачені суми пенсійних виплат.

Позивач вважає бездіяльність відповідачів щодо невиплати їй пенсії за віком протиправною та такою, що порушує її право на пенсійне забезпечення, а також зазначає, що пенсія за вказаний період не була отримана нею саме з вини відповідача, а тому підлягає стягненню на підставі ч.2 ст.46 Закону №1058-IV без обмеження будь-яким строком, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, заперечуючи проти позову, у відзиві послалось на те, що згідно даними електронної пенсійної справи позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як внутрішньо переміщена особа, тому його права шляхом невиплати пенсій не могли бути порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, заперечуючи проти позову, у відзиві фактично частково визнало позов та зазначило, що Кошти, які не виплачені за періоди з 01.05.2018 по 30.11.2018 та з 01.03.2021 по 30.04.2021, будуть виплачені на умовах окремого Порядку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165 "Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території (далі-Порядок).

Цим Порядком передбачено, що пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

З огляду на зазначене, виплата коштів буде проведена у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

Від позивача 09.08.2023 надійшли відповіді на відзиви відповідачів.

Ухвалою суд від 02.08.2023 справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.09.2023.

В судове засідання позивач, його представник та представники відповідачів не з`явилися.

Від представників відповідачів поступили клопотання про розгляд справи за їх відстуності.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, а в суду не виникає необхідності додатково допитувати свідків чи витребовувати докази, з метою не затягування строків розгляду справи, суд прийшов до переконання про завершення розгляду справи в письмовому провадженні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду у Київській області та отримував пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по 30.04.2023 як внутрішньо переміщена особа.

З 01.05.2018 електронну пенсійну справу взято на облік Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області та розпочато виплати з 01.12.2018.

Як зазначив відповідач (ГУ ПФУ в Київській області), в період з 01.03.2021 по 30.04.2021 виплата пенсії не проводилась у зв`язку з невчасним проходженням ідентифікації Позивача, як внутрішньо переміщеної особи, а кошти, які не виплачені за періоди з 01.05.2018 по 30.11.2018 та з 01.03.2021 по 30.04.2021, будуть виплачені на умовах окремого Порядку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165.

Позивач звертався із заявами як до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області так і до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо виплати йому не виплачених сум пенсії за періоди з 01.05.2018 по 30.11.2018 та з 01.03.2021 по 30.04.2021.

Згідно відповіді ГУ ПФУ в Тернопільській області від 21.04.2023 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач пенсії в ГУ ПФУ в Київській області. Враховуючи наведене, вказану заяву переадресовано на адресу ГУ ПФУ в Київській області.

У відповіді ГУ ПФУ у Київській області від 04.05.2023 року зазначено, що кошти, які не виплачені за періоди з 01.05.2018 по 30.11.2018 та з 01.03.2021 по 30.04.2021, будуть виплачені на умовах окремого Порядку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо невиплати пенсії за період з 01.05.2018 по 30.11.2018 та з 01.03.2021 по 30.04.2021, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Факт внутрішнього переміщення відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону №1706-VII, а також згідно з пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі - Порядок № 509), підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Як зазначалось судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.04.2022 №6111-. Доказів скасування вказаної довідки на час розгляду справи матеріали справи не містять.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із ч.1 ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За змістом вказаної норми припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття відповідного рішення і лише з підстав визначених ст.49 Закону №1058-IV. Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ст.49 Закону №1058-IV викладений Верховним Судом у постановленому 03.05.2018 рішенні у зразковій справі №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

У вказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що висновки в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач: 1) є громадянином України; 2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи; 3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд відзначає, що доказів на підтвердження наявності передбачених ст.49 Закону №1058-IV підстав для припинення виплати пенсії позивачці з 01.02.2015, рішення про припинення (призупинення) виплати пенсії тощо, відповідачами суду не надано, оскільки таке рішення органом пенсійного фонду не приймалося.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням позивача про порушення вимог ч.1 ст.49 Закону №1058-IV, оскільки ОСОБА_1 припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. При цьому, слід наголосити пріоритетність застосування положень ст.49 Закону №1058-IV.

Відповідно до ст.46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень - органу, що призначає та виплачує пенсію.

Необхідними умовами застосування норми, яка дає право на виплату пенсії за минулий час без обмеження строку, є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачами, нарахування пенсії позивачу не припинялося, а було припинено лише її виплату.

Суд звертає увагу, що Головним управлінням ПФУ у Київській області жодного рішення про припинення виплати пенсії позивачу не приймалось, а тому повністю безпідставними є позовні вимоги щодо визнання протиправним такого рішення, тому в їх задоволенні суду відмовляє.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії з 01.05.2018 по 30.11.2018 в сумі 43280 грн 44 коп. та за період з 01.03.2021 по 30.04.2021 в сумі 17826 грн 08 коп. та похідної вимоги щодо стягнення невиплачених сум пенсій з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, суд зазначає наступне.

З 1 квітня 2021 року впроваджено нову технологію екстериторіального призначення/перерахунку пенсії та ухвалено постанову правління Пенсійного фонду України «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» від 16.12.2020 25-1, зареєстровану у Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за 339/35961, згідно з якою внесено, зокрема, низку змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Згідно з даними електронної пенсійної справи позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як внутрішньо переміщена особа, тому його права шляхом невиплати пенсій не могли бути порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Враховуючи вищенаведене, права позивача не були і не могли бути порушені зі сторони Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності цього органу ПФУ та стягнення невиплачених сум пенсії, слід відмовити.

Щодо протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії з 01.05.2018 по 30.11.2018 в сумі 43280 грн 44 коп. та за період з 01.03.2021 по 30.04.2021 в сумі 17826 грн 08 коп. то така вимога також безпідставна та необґрунтована, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території.

Абзацом другим пункту 1 вказаного Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року.

На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Крім цього, пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 365 передбачено, що орган, що здійснює соціальні виплати, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Таким чином, пенсійні виплати за минулий період проводяться отримувачами за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету на відповідний рік.

Саме такі роз`яснення і надані були позивачу у листі Головного управління ПФУ в Київській області від 04.05.2023.

Таким чином, урядом затверджено Порядок виплати пенсій не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам. При цьому даним порядком передбачено також виплату невиплачених сум пенсій також на виконання рішень суду. А тому в даному випадку фактично відсутній спір, щодо невиплати на даний час позивачу пенсії за минулий період, оскільки як повідомив відповідач (ГУ ПФУ в Київській області) на даний час він вжив всіх заходів, відповідно до Порядку для того, щоб позивачу було здійснено виплату невиплачених сум пенсій.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наслідками судового розгляду, позивач не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, і не довів протиправності оскаржуваної бездіяльності.

Поряд з цим, як встановлено судом, та описано вище, суд прийшов до переконання, що саме протиправними були дії Головного управління ПФУ в Київській області щодо невиплати пенсії позивачу в період з 01.05.2018 по 30.11.2018, проте, в предмет позову такі дії не ввійшли, а вихід за межі позовних вимог в даному випадку не відновить порушеного права позивача.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання до суду цієї позовної заяви, відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протипраним рішення, визнання протиправною бездіяльності та стягнення невиплачених сум пенсії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

- Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області: вул.Саєнка, 10, м.Фастів, київська область, .

Головуючий суддя Осташ А.В.