Справа № 160/4064/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/4064/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року (суддя Царікова О.В.) у справі №160/4064/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.01.2023 №73 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.02.2023 №73 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи на посаді медичної сестри з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2012 по 10.10.2017, з 11.10.2017 по 19.01.2023 та період навчання за спеціальністю з 01.09.1988 по 02.05.1991;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 19.01.2023, з урахуванням висновків суду та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за №1788-ХІІ від 05.11.1991, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років та відповідними документами. Проте, за результатом розгляду зазначеної заяви та документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення від 26.01.2023 №73 про відмову в призначенні пенсії з причин недостатності стажу за вислугу років станом на 11.10.2017, який повинен складати не менше 26 років 6 місяців. Позивачка повторно звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років із відповідними документами, за результатами розгляду

яких Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення від 15.02.2023 №73 про відмову в призначенні пенсії з аналогічних причин. Позивачка не погоджувалася із даними рішеннями та вважала їх протиправними й такими, що підлягають скасуванню, з огляду на достатність у неї спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.01.2023 №73 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.02.2023 №73 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ періоди роботи з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2015 по 19.01.2018, з 05.05.2012 по 10.10.2017;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2023 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду у даному рішенні.

В іншій частині позову відмовлено.

Як вбачається з рішення суду, судом, зокрема, відмовлено в задоволенні заявлених вимог щодо зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивачки з 11.10.2017 по 19.01.2023 та період навчання за спеціальністю з 01.09.1988 по 02.05.1991.

Відмовляючи в задоволенні позову, в цій частині заявлених вимог, суд першої інстанції фактично виходив з того, що вказані періоди не є спірними та з огляду на оскаржувані рішення пенсійних органів відповідачами не заперечується можливість зарахування цих періодів до спеціального стажу.

Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачкою та відповідачами.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 14.09.2023 апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повернуто скаржникам у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційних скарг

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог, скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачка посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що період роботи з 11.10.2017 по 19.01.2023 та період навчання за спеціальністю з 01.09.1988 по 02.05.1991 не є спірними та можливість їх зарахування до спеціального стажу не заперечується відповідачами. З цього приводу позивачка вказує на те, що з долучених до справи розрахунків спеціального стажу вбачається, що вказані періоди не були зараховані відповідачами до спеціального стажу. Крім цього, позивачка не погоджується з обраним судом способу захисту порушеного права. З цього приводу вказує на те, що за встановлених обставин суд повинен був зобов`язати відповідача призначити пенсію, а не зобов`язувати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просить рішення суду, в частині незадоволених позовних вимог, залишити без змін. За позицією відповідача період роботи позивачки з 11.10.2017 по 19.01.2023 не може бути зарахований до спеціального стажу, для визначення права на пенсію за вислугу років, з огляду на набрання чинності з 11.10.2017 Закону №2148-VІІІ, а період навчання позивачки не може бути зарахований до спеціального стажу, так як медичне училише відповідно до вимог Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» не відноситься до переліку закладів професійної (професійно-технічної) освіти.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 19.01.2023 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відповідними документами.

Заяву ОСОБА_1 розглянуто за принципом екстериторіальності, запровадженого постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України».

За наслідками розгляду вказаної заяви від 19.01.2023 та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.01.2023 №73 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж заявника становить 32 роки 3 місяці 14 днів, стаж за вислугу років становить 23 роки 9 місяців 1 день при необхідному 26 років 6 місяців, визначеному п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (станом на 11.10.2017). За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Зазначене рішення направлено позивачу листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про направлення рішення» від 30.01.2023 №0400-010221-8/12793.

ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 08.02.2023 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відповідними документами.

За наслідками розгляду вказаної заяви від 08.02.2023 та доданих до неї документів за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.02.2023 №73 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж заявника становить 32 роки 6 місяців 7 днів, спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 становить 16 років 02 місяці 16 днів при необхідному 26 років 6 місяців, визначеному п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (станом на 11.10.2017). За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До спеціального стажу не зараховані: період роботи з 28.11.2005 по 29.09.2006 у пункті охорони здоров`я шахти «Родіна» згідно довідки від 30.05.2022 №307, виданої АТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки відсутній документ щодо акредитації пункту охорони здоров`я шахти «Родіна» як закладу охорони здоров`я; періоди роботи з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2012 по 10.10.2017 згідно довідки від 25.05.2022 №1, виданої медичним центром ПП «Гален», оскільки відсутній устав та статут про віднесення медичного центру ПП «Гален» до закладів охорони здоров`я. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивачка звернулася до суду з позовом.

За наслідками апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, визначаючи межі апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду оскаржено позивачкою, оскаржено в частині незадоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обгрунтованості, в частині незадоволених позовних вимог, які стосувалися зарахування до спеціального стажу позивачки періоду роботи з 11.10.2017 по 19.01.2023 та періоду навчання за спеціальністю з 01.09.1988 по 02.05.1991.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII) та Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт "е" вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Отже, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Таким чином, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно пункту 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Таким чином, враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, визначальним для встановлення права особи на призначення пенсії за вислугу років є наявність в особи спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії станом на 11.10.2017. У спірному випадку, враховуючи вищенаведені положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", такий стаж повинен становити від 25 до 30 років.

Подібна позиція висловлена Верховним Судом у справі №440/1286/20 (постанова від 27.07.2022).

Отже, пенсійні органи, в оскаржуваних рішеннях, правильно розраховували спеціальний стаж станом на 11.10.2017.

Тобто, посилання позивачки про безпідставне неврахування до спеціального стажу періоду її роботи з 11.10.2017 по 19.01.2023, є необгрунтованим, оскільки у спірному випадку пенсійними органами визначалося право позивачки на пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим спеціальний стаж визначався станом на 11.10.2017.

В той же час, у разі наявності необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017, а відповідно і наявності в особи права на пенсію за вислугу років, стаж роботи в закладах охорони здоров`я, набутий після 11.10.2017, повинен враховуватися до стажу медичного працівника, але такий стаж не враховується при визначенні права на пенсію, а впливає на розрахунок вже самого розміру пенсії.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період роботи позивачки з 11.10.2017 по 19.01.2023 не є спірним періодом в контексті правовідносин, що розглядаються в межах цієї справи, оскільки спірні відносини між сторонами виникли з приводу наявності чи відсутності в позивачки самого права на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо зарахування до спеціального стажу періоду навчання позивачки з 01.09.1988 по 02.05.1991.

Обгрунтовуючи наявність підстав для зарахування періоду навчання до спеціального стажу, позивачка посилалась на ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту».

Згідно із ст. 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, до спеціального стажу, за певних обставин, зараховується період навчання саме в закладах професійної (професійно-технічної) освіти.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що в період з 01.09.1988 по 02.05.1991 позивачка навчалася в Криворізькому медичному училищі за спеціальністю «медична сестра».

Отже, статус цього навчального закладу слід визначати з огляду на законодавство, що діяло на той час.

На час навчання позивачки правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 № 2778-VIII (на момент вступу).

Згідно із ст. 42 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу.

За приписами ст. 44 зазначеного закону головним завданням професійно-технічних навчальних закладів є, зокрема, підготовка для народного господарства всебічно розвинених, технічно освічених і культурних молодих кваліфікованих робітників, які володіють професійною майстерністю, відповідають вимогам сучасного виробництва, науково-технічного прогресу і перспективам їх розвитку.

Особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою (ст. 48 закону).

Отже, професійно-технічна освіта мала на меті підготовку кваліфікованих робітників, до яких медичні працівники не належать.

З наведених норм законодавства суд апеляційної інстанції приходить до висновку про, що медичне училище не було закладом професійної (професійно-технічної) освіти, навчання в якому може бути зараховано до спеціального стажу у відповідності до положень ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту».

Подібна права позиція висловлена Верховним Судом у справі №676/5212/17 (постанова від 10.10.2019).

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з позицією відповідачів щодо відсутності правових підстав для зарахування періоду навчання позивачки з 01.09.1988 по 02.05.1991 до спеціального стажу.

Стосовно аргументів позивачки про те, що судом першої інстанції не правильно обрано спосіб захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що за встановлених обставин справи, які свідчать про те, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області та ГУ ПФУ в Донецькій області за одних і тих же умов але по різному визначили спеціальний стаж позивачки (23 роки 9 місяців 1 день та 16 років 02 місяці 7 днів), враховуючи те, що спірні періоди (в частині задоволених вимог) не враховувалися пенсійними органами до спеціального стажу, а також приймаючи до уваги те, що дискреційними повноваженнями щодо обчислення стажу та призначення пенсії, наділені органи ПФУ, суд апеляційної інстанції вважає можливим погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, при цьому, враховує суд апеляційної інстанції і те, що про такий спосіб захисту, зокрема, просила і позивачка в заявленому позові.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі №160/4064/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 14.09.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк