Справа № 500/532/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/532/23 пров. № А/857/8534/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Вальчук М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року (прийняте в м. Тернополі суддею Мартиць О. І.; складене в повному обсязі 01 травня 2023 року) в адміністративній справі № 500/532/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Тернопільське міське шляхове ремонтно-будівельне підприємство «Міськшляхрембуд», про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Харківській області від 26 січня 2023 року № пенс. спр. 96 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати йому до пільгового стажу період роботи в Тернопільському міському шляховому ремонтно-будівельному підприємстві «Міськшляхрембуд» з 31.07.2000 по 29.12.2003, з 30.12.2008 по 20.10.2009 та з 21.10.2014 по теперішній час, згідно з довідкою № 2/21 від 29.08.2022 та період роботи з 23.10.1995 по 14.02.2000, згідно з довідкою № 2/21 від 29.08.2022 на посаді «машиніст змішувача асфальтобетону по 4-му розряду» та

- призначити йому пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, затвердженим Кабінетом Міністрів України, з 26 вересня 2022 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 26 січня 2023 року № 96 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи в Тернопільському міському шляховому ремонтно-будівельному підприємстві «Міськшляхрембуд» з 23.10.1995 по 14.02.2000 на посаді машиніста змішувача асфальтобетону по 4-му розряду, з 31.07.2000 по 29.12.2003, з 30.12.2008 по 20.10.2009 та з 21.10.2014 по теперішній час на посаді асфальтобетонника-варильника по 4-му розряду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив через свого представника ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції в частині незадоволення позовних вимог є незаконним і необґрунтованим, ухваленим з істотними порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити; в іншій частині залишити рішення без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, хоча такий спосіб не буде належним відновленням порушеного права позивача. Враховуючи об`єктивну оцінку факту порушеного права позивача, з покликанням на правові позиції Європейського суду з прав людини, вважає, що належним та ефективним способом захисту його права буде саме зобов`язання відповідача призначити йому пенсію.

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Представник ГУ ПФУ в Тернопільській області подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника ГУ ПФУ в Тернопільській області та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

У судовому засіданні апелянт та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просили апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, листом від 02.12.2022 за № 1900-0214-5/36530 Відділ обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Тернопільській області повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно поданої ним заяви від 22.11.2022 № 11224 відмовлено у призначенні пенсії та додано копію рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.11.2022 № 96.

Листом від 14.12.2022 за № 1900-0214-5/38415 Відділ обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Тернопільській області повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно поданої ним заяви від 05.12.2022 № 11631 відмовлено у призначенні пенсії та додано копію рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 12.12.2022 № 96.

20.01.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вкотре звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах список № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Харківській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області за № 96 від 26.01.2023 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу

За доданими документами до пільгового стажу не зараховано:

- періоди роботи з 31.07.2000 по 29.12.2003, з 30.12.2008 по 20.10.2009 та з 21.10.2014 по теперішній час, згідно довідки № 2/21 від 29.08.2022, оскільки відсутні атестації робочих місць;

- період роботи з 23.10.1995 по 14.02.2000, згідно довідки № 2/21 від 29.08.2022 на посаді «машиніст змішувача асфальтобетону по 4-му розряду», оскільки зазначена посада не відповідає посаді, зазначеній у постанові № 162 Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року.

ГУ ПФУ в Тернопільській області листом від 27.01.2023 за № 1900-0214-8/3634 повідомило ОСОБА_1 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно поданої заяви від 20.01.2023 № 682.

Не погоджуючись із таким рішенням ГУ ПФУ в Харківській області та вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 26.01.2023 № 96, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийнято без урахування всіх обставин, а тому підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, затвердженим Кабінетом Міністрів України, з 26.09.2022, суд першої інстанції зазначив, що призначення пенсії за віком, як і перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону № 1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. (абзац перший частина перша статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. (частина четверта статті 26 Закону №1058-IV)

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), за приписами пунктів 1 та 3 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 4.1 цього Порядку визначено, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок № 442), відповідно до пункту 1 якого атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Спростовуючи доводи відповідача, суд першої інстанції вказана, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Отже, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тобто, наявність атестації робочого місця, не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право особи на пільгову пенсію, оскільки працівник не несе відповідальності за не проведення атестації керівником підприємства, організації.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16.

Тому, безпідставними є доводи відповідача про відсутність підстав для зарахування (підтвердження) періодів роботи до пільгового стажу позивача з 31.07.2000 по 29.12.2003, з 30.12.2008 по 20.10.2009 та з 21.10.2014 по теперішній час, згідно довідки № 2/21 від 29.08.2022 через відсутність атестації робочих місць.

Також необґрунтованим є й висновок відповідача про те, що період роботи з 23.10.1995 по 14.02.2000 згідно довідки № 2/21 від 29.08.2022 на посаді «машиніст змішувача асфальтобетону по 4-му розряду» не зараховується до пільгового стажу, оскільки зазначена посада не відповідає посаді, зазначеній у постанові № 162 Кабінету Міністрів України від 11.03.1994.

Згідно цієї довідки ОСОБА_1 працював повний робочий день в Тернопільському міському шляховому ремонтно-будівельному підприємстві «Міськшляхрембуд» за професією, посадою помічник машиніста змішувача асфальтобетону по 4-му розряду змінена на назву машиніст змішувача асфальтобетону по 4-му розряду, що передбачена Списком № 2 розділ ХХVІІ підрозділ АБД код КП 27-а КП 8152.2 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994.

За період з 23.10.1995 по 14.02.2000 стаж роботи позивача становить 05 років 02 місяці 14 днів.

Працівникам робочих місць 2290000а-14199- машиніст змішувача асфальтобетону (код професії - 27а-8151.1) обґрунтовано підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 висновками щодо якості проведеної атестації робочих місць за умовами праці від 04.11.2020 № 156/05, від 18.06.2004 №05-02/421, від 28.12.2009 № 01-02/681, які є в матеріалах справи.

Згідно уточнюючої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30 березня 2023 року № 2/5 пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №2 становить 15 років 02 місяці 14 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Не зараховані періоди роботи позивача з 23.10.1995 по 14.02.2000, з 31.07.2000 по 29.12.2003, з 30.12.2008 по 20.10.2009 та з 21.10.2014 по теперішній час також підтверджено записами № № 9-12 трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 02.09.1986.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 26.01.2023 № 96, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийнято без врахування всіх обставин, а тому підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

Рішення у вказаній частині сторонами не оскаржується в апеляційному порядку, відтак відповідно до частини першої статті 308 КАС України воно не є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, затвердженим Кабінетом Міністрів України, з 26.09.2022, суд першої інстанції вказав, що призначення пенсії за віком, як і перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Тому, саме ГУ ПФУ в Тернопільській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 25.11.2005 № 22-1 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058-IV пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Щодо доводів суду першої інстанції про дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2020 року в справі № 1840/3664/18 на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Верховний Суд наголосив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою виробу є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має відповідний стаж, який дає йому право на пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, затвердженим Кабінетом Міністрів України, з 26 вересня 2022 року

За таких умов, позаяк підстави відмови в призначенні йому вказаної пенсії відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію позивачу. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу призначити пенсію або відмовити в її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

А згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а, від 18.10.2018 у справі 818/1976/17, від 11.09.2018 по справі № 816/318/18.

При цьому в постанові від 11.09.2018 у справі № 816/318/18 Верховний Суд зазначив, що втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити певні дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, зобов`язання призначити позивачу пенсію не є втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, а є обґрунтованим та ефективним способом захисту порушеного права позивача у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

При цьому колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Повнота захисту полягає в ефективності відновлення прав позивача, а тому для захисту порушеного права, суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії у порядку, визначеному Законом. Такий спосіб захисту порушеного права ви-пливає з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді.

Відтак, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку буде зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, затвердженим Кабінетом Міністрів України, з 26 вересня 2022 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

У пункті 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За змістом цих норм пенсія за віком призначається не в день досягнення особою пенсійного віку, а з наступного дня.

Як видно із копії паспорта ОСОБА_1 , такий народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак пенсія йому може бути призначена лише з 27 вересня 2022 року.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 20.02.2023.

Згідно із частинами першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Оскільки суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, уже стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн, скасовуючи рішення в частині відмови в задоволенні позову і задовольняючи позов в цій частині, колегія суддів вважає, що необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати в сумі 536,80 грн (1073,60 грн - 536,80 грн = 536,80 грн), по 268,40 грн з кожного.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в адміністративній справі № 500/532/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання призначити йому пенсію з 27 вересня 2022 року скасувати і прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, затвердженим Кабінетом Міністрів України, з 27 вересня 2022 року.

У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в адміністративній справі № 500/532/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) грн 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 15 вересня 2023 року.