Справа № 320/30111/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 вересня 2023 року м. Київ № 320/30111/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не проведення перерахунку та не виплати з 05.03.2019 позивачу ОСОБА_1 пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, що вказані в довідці від 10.01.2022 №167, починаючи з 01.04.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.04.2019 на підставі наданої Київським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідки від 10.01.2022 №167, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення та сплачених сум;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у проведенні перерахунку позивачу ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, на підставі довідки від 17.01.2018 №182/3/88, починаючи з 05.03.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити починаючи з 05.03.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 на підставі довідки від 17.01.2018 №182/3/88 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним її розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок та виплачувати пенсію позивачу ОСОБА_1 , без обмеження її максимальним розміром з 01.01.2018, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 05.03.2019 з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1 з 05 березня 2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок та виплату пенсію позивачу ОСОБА_1 з 05.03.2019, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Частиною першою ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно із частиною першою ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, обов`язковою умовою такого об`єднання є спільність підстав виникнення спірних правовідносин або спільність поданих доказів.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою через їх виникнення на підставі різних обставин та на підставі різних доказів.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем об`єднано позовні вимоги, які можна розділити на такі окремі блоки:

- щодо оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії на підставі довідки від 10.01.2022 №167 з 01.04.2019;

- щодо оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, на підставі довідки від 17.01.2018 №182/3/88, починаючи з 05.03.2019;

- щодо оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні виплати позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.01.2018;

- щодо оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019.

Суд звертає увагу, що правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень. При цьому, включення цих двох позовних вимог в один пункт прохальної частини позовної заяви не нівелює той факт, що правове регулювання правовідносин, об`єднаних позивачем в один пункт, є різним та вказані правовідносини виникли за різних обставин.

Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення, та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Відповідно, різним є і правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження.

Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог ускладнить розгляд справи.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 КАС України відсутні, оскільки ані підстави виникнення, ані подані докази не є спільними (не є пов`язаними) щодо одночасно заявлених позивачем вимог.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до даних Автоматизованої інформаційної системи "Діловодство спеціалізованого суду" 20.04.2023 ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо не проведення перерахунку та не виплати з 05.03.2019 позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, що вказані в довідці від 10.01.2022 №167, починаючи з 01.04.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () провести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.04.2019 на підставі наданої Київським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідки від 10.01.2022 №167 з урахуванням всіх складових грошового забезпечення та сплачених сум;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо відмови у проведенні перерахунку позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 на підставі довідки від 17.01.2018 №182/3/88, починаючи з 05.03.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити починаючи з 05.03.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 на підставі довідки від 17.01.2018 №182/3/88 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) максимальним її розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити перерахунок та виплачувати пенсію позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), без обмеження її максимальним розміром з 01.01.2018, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 05.03.2019 з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 05 березня 2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () провести перерахунок та виплату пенсію позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з 05 березня 2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 у справі №320/13077/23 позовну заяву повернуто позивачу.

Зі змісту цієї ухвали суду вбачається, що підставою повернення позовної заяви стало порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, встановлених статтею 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, в ухвалі суду зазначено, що правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, у вищевказаному судовому рішенні так само викладений висновок про те, що заявлення позивачем в одному позові вищевказаних вимог не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, встановлених статтею 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суд зазначає, що ухвала Київського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви набрала законної сили та не була оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Статтею 129 Конституції України обов`язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена як одна з основних засад судочинства.

Відповідно до статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, відповідно до наведених законодавчих положень вищевказане судове рішення (ухвала Київського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви), яке набрало законної сили і в якому зафіксовано факт порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є обов`язковим.

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Отже, мотиви для повернення позовної заяви, викладені у відповідній ухвалі суду, є обов`язковими для позивача та вказують на порядок звернення до суду, який встановлений законом та який не був дотриманий позивачем.

У разі незгоди з такими мотивами суду для повернення позовної заяви позивач має процесуальну можливість оскаржити таке судове рішення (ухвалу суду) в апеляційному порядку, а невикористання такої можливості, у свою чергу, свідчить про згоду позивача з правовими висновками суду.

Натомість, висновок суду про недотримання позивачем правил об`єднання позовних вимог під час звернення до суду не був спростований позивачем шляхом оскарження в апеляційному порядку вищевказаної ухвали, що свідчить або про його згоду з вказаним правовим висновком, або про бажання позивача здійснити маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями шляхом подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, з метою обрання конкретного судді для розгляду цієї справи, що, у свою чергу, є ознакою зловживання процесуальними правами.

Так, частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої цієї статті з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частинами третьою та четвертою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, за відсутністю підстав для застосування положень статті 172 КАС України, а також приймаючи до уваги наявність ознак зловживання позивачем наданими йому процесуальними правами, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що належний порядок звернення до суду полягає у необхідності поданні позивачем окремих позовів, які стосуються:

1) оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії на підставі довідки від 10.01.2022 №167 з 01.04.2019;

2) оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, на підставі довідки від 17.01.2018 №182/3/88, починаючи з 05.03.2019;

3) оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні виплати позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.01.2018;

4) оскарження дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.