Справа № 280/6343/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Справа № 280/6343/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.07.2023 № 06, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

2) зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 29.05.2002 по 17.03.2007 на посаді молодшої сестри (палатної), зарахувати до її трудового стажу у подвійному розмірі період роботи у психіатричному закладі згідно довідки від 25.05.2023 № 291, виданої КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дня звернення, а саме з 28.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивач отримав відмову з огляду на відсутність достатнього пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказану відмову, прийняту пенсійним органом у вигляді рішення, представник позивача вважає протиправним та такою, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 14.08.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

11.09.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшли пояснення третьої особи (вх.№39848), в яких представник зазначає, що заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про відмову у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого п.2 ч.2 статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, зауважує, що рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 не може бути застосоване у спірних відносинах, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.10.2017. Зауважує, що кратність страхового стажу у відповідності до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» враховується до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», тобто, до 31.12.2003. Також не було зараховано період роботи позивача з 29.05.2002 по 17.03.2007 згідно довідки №292 від 25.05.2022, оскільки посада молодшої медичної сестри палатної (молодший медичний персонал) відсутня в переліку робочих місць від 18.03.2002 №14. Також звертає увагу на дискреційності повноважень Пенсійного фонду з огляду на його виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Враховуючи викладене, представник третьої особи вказує на відсутність підстав для скасування прийнятого рішення, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх.№39975), в якому зазначено, що після реєстрації звернення ОСОБА_1 воно було розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, а рішенням від 07.07.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Так, пенсійним органом встановлено, що до загального страхового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди роботи та складає 29 років 11 днів, з яких пільговий стаж складає 19 років 11 місяців 7 днів. Водночас необхідним є досягнення 55 років та наявність страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на роботах за списком №2. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

28.06.2023 позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою встановленого зразка та необхідними документами про призначення їй пенсії на пільгових умовах за віком, а саме за Списком № 2 (а.с.36).

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 06 від 07.07.2023. При цьому, заява розглянута за вимогами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідно до наданих до заяви документів, страховий стаж заявниці складає 29 років 00 місяців 11 днів, пільговий стаж за списком №2 19 років 11 місяців 7 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки № 292 від 25.05.2023: 29.05.2002 по 17.03.2007, оскільки молодша медична сестра (палатна) (молодший медичний персонал) відсутня в переліку робочих місць від 18.03.2002 № 14. Не зараховано кратність ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно довідки № 291 від 25.05.2023, оскільки не вказано періоди відпусток без збереження заробітної плати (а.с.36 зворотній бік - 37).

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась з цим адміністративним позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

У відповідності до пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що за результатом розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії керівником органу, що призначає пенсію приймається відповідне рішення.

Як встановлено судом, звернувшись до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивач отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову з огляду на відсутність необхідного пенсійного віку.

У відповідності до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Відповідна редакція статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладена на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

До вказаних змін пункт «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було викладено у такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років. Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції до 03.10.2017) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались пунктом «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був доповнений, зокрема, статті 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Також, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Таким чином, у силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Відтак, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Пунктом 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Відносно позивача правила зазначених вище Законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, правовідносини у якій є подібними до спірних, вказала, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»)

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), а не норми Закону № 1058-ІV.

Застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 та Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) до обставин даної справи, суд враховує, що позивач працювала на посадах, які дають право на пільгову пенсію за Списком №2 (що підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою Комунальним некомерційним підприємством Обласним клінічним закладом з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради, від 25.05.2023 № 292), отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ, відповідно до якого право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 мають жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, враховуючи, що позивач на час звернення (28.06.2023) із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, має загальний страховий стаж страховий стаж заявниці складає 29 років 00 місяців 11 днів, пільговий стаж за списком №2 19 років 11 місяців 7 днів, про що свідчать довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, записи у трудовій книжці та визнається відповідачем, суд дійшов висновку, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15)) від 23.01.2020.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії № 06 від 07.07.2023, у зв`язку з чим для належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача останнє підлягає скасуванню.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи згідно довідки № 292 від 25.05.2023, а саме з 29.05.2002 по 17.03.2007, з огляду на відсутність посади молодшої медичної сестри (палатної) в переліку робочих місць від 18.03.2002 № 14 суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою Комунальним некомерційним підприємством Обласним клінічним закладом з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради, від 25.05.2023 № 292 у період з 29.05.2002 по 08.07.2019 ОСОБА_1 працювала за посадою молодшої медичної сестри (палатної) (молодший медичний персонал), що передбачено Списком № 2. При цьому, зазначено, що атестація по даній спеціальності проводилась в Гуляйпільській психіатричній лікарні м. Гуляйполе на підставі наказу від 24.03.1997 № 21. До атестації, яка проводилась в Гуляйпільській психіатричній лікарні м. Гуляйполе на підставі переліку робочих місць від 18.03.2002 № 14 не включено посаду молодшої медичної сестри (палатної). Атестація по даній спеціальності проводилась в КУ «Гуляйпільська психіатрична лікарні» ЗОР на підставі наказу від 18.03.2007 № 37. Атестація по даній спеціальності проводилась в КУ «Гуляйпільська психіатрична лікарні» ЗОР на підставі наказу від 29.02.2012 № 91. Атестація по даній спеціальності проводилась в КУ «Гуляйпільська психіатрична лікарні» ЗОР на підставі наказу від 28.02.2017 № 93.

Таким чином, на підприємствах, де працювала позивачка, було проведено атестацію робочих місць за умовами праці, за результатами яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за посадою молодшої медичної сестри (палатної), що міститься у Списку №2, а також підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Водночас суд звертає увагу, що відповідачем було зараховано період роботи позивача за результатами розгляди заяви від 28.06.2023, до пільгового стажу за Списком № 2, а саме з 18.03.2007 по 08.07.2019, тобто частина спірного періоду на посаді молодшої медичної сестри (палатної).

Суд, зауважує, що посада молодшої медичної сестри (палатної) була передбачена Списком № 2 за весь період роботи позивача відповідно до пункту 2260000в розділу XXIV постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, позиції 24в розділу XXIV постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, розділу XXIV постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, код професії 5132.

Відтак, спірний періоди роботи позивача з 29.05.2002 по 17.03.2007 підлягає зарахуванню до її пільгового стажу за Списком № 2.

Щодо незарахування кратності статті 60 Закону № 1788-XII згідно довідки № 291 від 25.05.2023 з огляду на відсутність зазначення періодів відпусток без збереження заробітної плати суд зважає на таке.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачені пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах та встановлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.02.1990, а також довідку Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради та встановлено, що позивач працювала в Гуляйпільській психіатричній лікарні у період:

з 19.07.1994 по 30.07.1994 на посаді швачки (наказ від 18.07.1994 №49);

09.08.1994 прийнято на посаду палатної санітарки у 3 чоловіче психіатричне відділення (наказ від 09.08.1994 № 56);

17.11.1994 переведено на посаду швачки тимчасово (наказ від 16.11.1994 № 83);

18.01.1995 переведено на посаду палатної санітарки у 3 чоловіче психіатричне відділення (наказ від 17.01.1995 № 5);

На підставі державного класифікатора України № 003-95 та листа МОЗ України від 10.03.68/29 від 16.01.1998 посада «палатна санітарка» змінено на посаду «молодша медична сестра» (палатна);

01.10.2000 переведено на посаду молодшої сестри (ванниці) у 2 жіноче психіатричне відділення (наказ від 29.03.2000 № 10);

29.05.2002 переведено на посаду молодшої сестри (палатної) у 2 жіноче психіатричне відділення (наказ від 29.05.2002 № 10);

07.08.2019 - звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ від 08.07.2019 № 13-к).

У наданій довідці від 25.05.2023 № 291 вказано, що на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу»:

психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин;

фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги;

заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги;

амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах;

стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Відповідно до розпорядження заступника голови Гуляйпільської райдержадміністрації від 18.08.2003 № 336, рішення сесії Запорізької обласної ради від 16.09.2005 № 16, рішення Запорізької обласної ради від 26.12.2019 № 5 відбувалось перейменування КУ «Гуляйпільська психіатрична лікарня», приєднання до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, створення комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради.

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до видів діяльності КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради належать діяльність лікарняних закладів 86.10 (цей клас включає короткострокове та тривале перебування пацієнтів у лікарнях широкого профілю, які здійснюють медичну, діагностичну та лікувальну діяльність (наприклад, громадські та обласні лікарні, лікарні некомерційних організацій, університетські лікарні, військові шпиталі та в`язничні лікарні), та лікарняні установи спеціального призначення (наприклад, наркологічні та психіатричні клініки, інфекційні лікарні, пологові будинки, санаторно-курортні заклади), спеціалізована медична практика 86.22 (цей клас включає медичне консультування та лікування у сфері спеціальної медицини лікарями-спеціалістами та хірургами), загальна медична практика 86.21 (цей клас включає медичне консультування та лікування у сфері загальної медицини, які надають лікарі загального профілю).

Отже, КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради як лікарняний заклад призначений для надання психіатричної допомоги і в розумінні статті 60 Закону № 1788-XII є закладом з надання психіатричної допомоги.

Щодо посилань третьої особи на неможливість зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача у психіатричному закладі після 01.01.2004, суд зазначає, що статті 60 Закону № 1788-XII є чинною по теперішній час. Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону № 1788-XII та не зупиняє її дію.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17.

Суд також зазначає, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом № 1788-XII вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-XII був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

Отже, незарахування відповідачем до стажу позивача у подвійному розмірі періоду роботи в психіатричному закладі охорони здоров`я не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.

Згідно з пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Суд звертає увагу на те, що у наведеній довідці від 25.05.2023 № 291 зазначено, що більше 30 календарних днів за рік у відпустці без збереження заробітної плати позивач не перебувала.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відмови зараховувати до пільгового стажу періоди роботи у психіатричному закладі у подвійному розмірі.

Разом з тим, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з причини недосягнення пенсійного віку. Водночас у вказаному рішенні повідомлено позивача про незарахування періоду роботи з 29.05.2002 по 17.03.2007 до пільгового стажу, а також незарахування кратності статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом положення частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи ОСОБА_1 з 29.05.2002 по 17.03.2007 на посаді молодшої сестри (палатної), а також щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоду її роботи у закладі з надання психіатричної допомоги, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При вирішенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд виходить з наступного.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у вказаній частині позовних вимог є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 29.05.2002 по 17.03.2007 на посаді молодшої сестри (палатної), а також з урахуванням кратності стажу роботи позивача у подвійному розмірі її роботи у закладі з надання психіатричної допомоги відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно за даними довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 25.05.2023 № 292, починаючи з моменту звернення, а саме з 28.06.2023.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Квитанцією від 07.08.2023 № ПН 2851760 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с.7). За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.07.2023 № 06 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи ОСОБА_1 з 29.05.2002 по 17.03.2007 на посаді молодшої сестри (палатної), а також щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоду її роботи у закладі з надання психіатричної допомоги, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 29.05.2002 по 17.03.2007 на посаді молодшої сестри (палатної), а також з урахуванням кратності стажу роботи ОСОБА_1 у подвійному розмірі її роботи у закладі з надання психіатричної допомоги відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно з даними довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 25.05.2023 № 292, починаючи з моменту звернення, а саме з 28.06.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження: Держпром, 3 під., 2 пов., майдан Свободи 5, м.Харків, 61022; .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14.09.2023.

Суддя К.В.Мінаєва