Справа № 480/3434/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2023 року Справа № 480/3434/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Воловика С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3434/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській обл.), в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до вислуги років, яка дає право на пенсію прокурорам на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи з 12.05.1994 по 01.09.1999 на посадах державного службовця Шосткинського міського суду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з 22 березня 2023 року.
Позивач вважає таку відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у призначенні пенсії за вислугу років протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 18.04.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі №480/3434/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з позовними вимогами не погодилось, у відзиві на позовну заяву зазначило, що при винесенні оскаржуваного рішення діяло у межах та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.
Враховуючи наведені обставини, ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , 22.03.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.03.2023 за №99 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років.

У вказаному рішенні зазначено, що до вислуги років, як працівнику прокуратури, не враховано час роботи на посадах державних службовців з 12.05.1994 по 15.04.2002, у зв`язку з відсутністю юридичної освіти.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закону № 1697-VІІ) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 86 Закону "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України. Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Отже, аналіз норм частини 6 ст. 86 Закону № 1697-VІІ, дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , судом встановлено наступну хронологію роботи позивача, зокрема:

- запис №2 від 21.12.1992 - переведено на посаду судового розпорядника суду (наказ №25 від 21.12.1992);

- запис №3 від 12.05.1994 - згідно з Законом України «Про державну службу» присвоєно 15 ранг державного службовця. Присяга державного службовця прийнята (наказ №40 від 12.05.1994);

- запис №4 від 13.05.1996 - присвоєно 14 ранг державного службовця (наказ №54-к від 13.05.1996);

- запис №5 від 17.09.1996 - переведена на посаду секретаря судового засідання (наказ №30 від 17.09.1996);

- запис №6 від 20.01.2000 - згідно ст.25, 26 Закону України «Про державну службу» присвоєно 13 ранг державного службовця (наказ №12/08-90-1 від 20.01.2000);

- запис №7 від 18.05.2000 - переведена на посаду консультанта суду (наказ №20 від 18.05.2000);

- запис №8 від 23.01.2002 - згідно ст.25, 26 Закону України «Про державну службу» присвоєно 12 ранг державного службовця (наказ №18 від 17.01.2002);

- запис №9 від 15.04.2002 - звільнено з посади консультанта за власним бажанням (ст.38 КЗпПУ) (наказ №14 від 15.04.2002);

- запис №10 від 16.04.2002 - прийнята на посаду виконуючого обов`язки помічника Шосткинського міжрайонного прокурора (наказ №122 від 16.04.2002);

- запис №11 від 18.02.2005 - призначена на посаду помічника Шосткинського міжрайонного прокурора (наказ №53 від 18.02.2005);

- запис №12 від 28.12.2010 - переведена на посаду старшого помічника Шосткинського міжрайонного прокурора (наказ №1156к від 28.12.2010);

- запис №13 від 07.02.2011 - прийнята Присяга працівника прокуратури;

- запис №14 від 06.06.2012 - у зв`язку частковою зміною структури та штатного розпису прокуратури Сумської області призначена старшим прокурором Шосткинської міжрайонної прокуратури (наказ №553к від 06.06.2012;

- запис №15 від 21.09.2015 - переведена на посаду прокуратури Шосткинської міжрайонної прокуратури (наказ №719к від 21.09.2015);

- запис №16 від 14.12.2015 - звільнена з посади прокурора Шосткинської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області у зв`язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.9 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" (наказ №973к від 14.12.2015);

- запис №19 від 17.01.2017 - призначена прокурором Шосткинської міської прокуратури (наказ №10к від 16.01.2017);

- запис №20 від 15.03.2021 - переведена на посаду прокурора Шосткинської окружної прокуратури (наказ №99к від 12.03.2021).

Так, відповідачем не зараховано до стажу роботи за вислугу років період роботи позивача з 12.05.1994 по 16.09.1996 на посаді судового розпорядника Шосткинського міськсуду; з 17.09.1996 по 17.05.2000 на посаді секретаря судового засідання Шосткинського міськсуду та з 18.05.2000 по 15.04.2002 на посаді консультанта Шосткинського міськсуду.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII гарантії незалежності прокурора забезпечується належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

У відповідності до ст. ст. 22, 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і формував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 р. №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсації і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційного Суду України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) в правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини з їх пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішеннями Конституційного Суду України №1-рп від 13.05.1997 р., № 1-рп/99 від 09.02.1999 року та № 3-рп/2001 від 05.04.2001 р. встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до стажу роботи за вислугу років, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Так, під час роботи позивача на посадах державної служби діяв Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року та Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закон України № 3723-ХІІ, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно з п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці.

Суд зазначає, що вимога до осіб, які займають посади державних службовців, щодо наявності в них вищої юридичної освіти, не діяла на час проходження ОСОБА_1 державної служби до 01.09.1999, а внесена законодавцем лише з 01.09.1999 на підставі наказу Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999, а вимога щодо наявності вищої освіти для роботи державного службовця в органах прокуратури була регламентована ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру" №1789-ІІ (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" від 12.07.2001 №2663-ІІІ).

При цьому, з урахуванням вищенаведених висновків, період роботи з 12.05.1994 по 01.09.1999 на посадах державного службовця Шосткинського міського суду повинні були бути враховані відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" з 22.03.2023 року, суд зазначає наступне.

Європейський суд неодноразово наголошував на тому, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того, у даному спорі суд не обраховує стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру", оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача достатнього стажу за вислугу років, як працівнику прокуратури, а обов`язковою передумовою призначення пенсії є наявність визначеного законом як стажу за вислугу років, так і стажу на посадах прокурорів.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2023 про призначення пенсії та прийняти рішення по вказаній заяві, з урахуванням зарахованих періодів роботи та висновків суду, а відтак позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за вислугу років не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області) судовий збір у розмірі 536,80 грн., сплачений при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №99 від 30.03.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) до вислуги років, яка дає право на пенсію прокурорам на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи з 12.05.1994 по 01.09.1999 на посадах державного службовця.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) від 22.03.2023 про призначення пенсії та прийняти рішення по вказаній заяві, з урахуванням зарахованих періодів роботи та висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) витрати на оплату судового збору в сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик