Справа № 160/13097/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН» (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про визнання протиправними дій, в якій позивач просить суд:
Позовна зайва обґрунтована тим, що відповідач необґрунтовано притяг позивача до відповідальності згідно абз 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III), оскільки позивач не є перевізником, а ст. 34,48 Закону №2344-III встановлюють саме для водія обов`язок бути забезпеченим особистою карткою до цифрового тахографа та роздруківкою обліку праці та відпочинку водія.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
07 липня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов через систему «Електронний Суд» від представника відповідача, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що власник транспортного засобу ОСОБА_1 є засновником та керівником позивача, наводить судову практику.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до Договору оренди транспортних засобів від 05.07.2022 року ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_1 , як орендодавець, передала в оренду позивачу як орендарю в користування транспортний засіб марки MAN, комерційний опис НОМЕР_1 .290, який належить орендодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії від 07.05.2022 року НОМЕР_2
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії від 07.05.2022 року НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу MAN TGM12.290 ( НОМЕР_3 ).
Відповідно до Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.04.2023 року №355770 19.04.2023 року проведено перевірку транспортного засобу MAN ( НОМЕР_3 ) під керуванням водія ОСОБА_3 , що належить ОСОБА_1 . Згідно ТТН від 19.04.2023 року №787 перевізником є позивач. Під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону №2344-III, п. 6.1. Наказу МТЗУ №340 від 04.06.2010 року, п. 3.3. Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 року під час перевезень вантажів перевізник не забезпечив на т/з MAN д/н НОМЕР_3 особистої картки водія ОСОБА_3 у цифровому тахографі, роздруківки на паперовому носії обліку праці та відпочинку водія ОСОБА_3 за 19.04.2023 року, чим порушено ст. 48 Закону №2344-III, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за відсутність на момент перевірки документів, визначених ст. 48 Закону №2344-III, а саме: не оформлені особиста картка подія до цифрового тахографа, роздруківка обліку праці та відпочинку водія ОСОБА_3 на паперовому носії за 19.04.2023 року.
Відповідно до товарно-транспортної накладної від 19.04.2023 року №787 автомобіль MAN TGM НОМЕР_3 виконує перевезення автомобільного перевізника ОСОБА_3 , замовник фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , він же вантажовідправник, вантажоодержувач фізична особа-підприємець ОСОБА_5 Пункт навантаження м. Костопіль, пункт розвантаження м. Черкаси.
Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17.05.2023 року №004287 позивача притягнуто до відповідальності в зв`язку з тим, що 19.04.2023 року о 14 год 15 хв. на а/д М-06, Київ-ЧОП, 267 км + 100м допущено порушення ст.ст. 34, 48 Закону №2344-III, п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 (далі Інструкція №385), відповідальність за яке передбачена абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, що підтверджується актом від 19.04.2023 року №355770.
Не погоджуючись з цією постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Закону №2344-ІІІ.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до ч.3 Закону №2344-ІІІ, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.
Частиною 11 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Відповідно до ст. 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Згідно зі ст. 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до абз. 3 ст. 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією №385.
Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух. Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів (пункт 1.2 розділу І Інструкції).
Відповідно до п. 1.3. Інструкції ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Пунктом 1.4. Інструкції встановлено, що картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
Згідно п.п. 2.1.-2.4. Інструкції Виробники транспортних засобів здійснюють установлення тахографів згідно з вимогами ЄУТР 994_016.
Пункт сервісу тахографів установлюють тахографи на транспортні засоби, що перебувають в експлуатації, та виконують роботи з технічного обслуговування тахографів згідно із замовленнями перевізників відповідно до вимог ЄУТР 994_016, а також виробників тахографів та транспортних засобів.
Пункт сервісу тахографів не може передоручати виконання робіт з установлення та технічного обслуговування тахографів іншим фізичним або юридичним особам.
Транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
Відповідно до п. 3.3. Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР 994_016, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Наказом Міністерство транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення №340).
Пунктами 1.2.-1.3. Положення №340 визначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Відповідно до п. 1.5. Положення №340 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник); тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Пунктом 6.1. Положення №340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Згідно з п. 6.3. Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Щодо наявності у позивача статусу перевізника.
Згідно наданого відповідачем разом з відзивом договору оренди транспортних засобів від 05.07.2022 року позивач як юридична особа та суб`єкт господарювання орендував у ОСОБА_1 , який є одним з засновників та директором позивача. Позивачем не надано пояснень щодо цієї фактичної обставини справи.
Відповідно до ст. 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила №363).
Відповідно до розділу І Правил №363:
Вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення;
Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку;
Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;
Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.
Перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 01.02.2023 року у справі №380/9660/21.
Відповідно до п. 11.1 Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Суд зазначає, що позивач безпідставно стверджував, що в Акті від 19.04.2023 року вказано двох різних суб`єктів, яким одночасно належить транспортний засіб, оскільки зі змісту цього акту вбачається констатація належності транспортного засобу ОСОБА_1 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) та наявність у позивача статусу перевізника згідно товарно-транспортної накладної, статус власника та статус перевізника не є взаємовиключними та можуть існувати одночасно, що і мало місце за обставин цієї справи в результаті передання власником ( ОСОБА_1 ) транспортного засобу позивачу за договором оренди від 05.07.2022 року.
Похідні висновки позивача в цьому питанні також є необґрунтованими, оскільки статус автомобільного перевізника не передбачає наявність транспортного засобу, який належить такому перевізникові саме на праві власності, оскільки господарська діяльність може здійснюватися і з використанням активів, що належать на підставі інших речових прав (право користування, оренди тощо).
Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.07.2023 року у справі №813/2901/18.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
У спорах правомірності рішень чи діянь тягар доказування покладається саме на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №520/6006/21.
На підтвердження наявності у позивача статусу перевізника відповідачем надано товарно-транспортну накладну та договір оренди транспортного засобу. Позивачем не надано жодних пояснень щодо цих документів.
Виходячи з вищевикладеного, суд визнає доведеною відповідачем поза розумним сумнівом обставину належності позивачу транспортного засобу MAN TGM 12.290 (AE5324ТІ) та наявність у позивача на момент проведення відповідачем перевірки відповідного транспортного засобу статусу автомобільного перевізника, який перевозив вантаж згідно товарно-транспортної накладної від 19.04.2023 року№787.
Щодо покладення на суб`єкта виконання обов`язку з забезпечення наявності відповідних документів.
Сторонами не заперечувався обов`язок мати документи, відсутність яких стала підставою для притягнення позивача до відповідальності, як не заперечувалася і обставина відсутності таких документів. Позивачем лише заперечено наявність такого обов`язку саме в нього, натомість вказано, що відповідний обов`язок наявний у водія.
Системне тлумачення положень ст. ст. 1, 18, 60 Закону №2344-ІІІ вказують на те, що найманий працівник (водій) не є самостійним суб`єктом відповідальності згідно Закону №2344-ІІІ, а за відсутність у такого суб`єкта відповідних документів відповідальність несе саме роботодавець автомобільний перевізник.
Відповідно, суд погоджується з тим, що відсутність у водія позивача передбачених законодавством документів є підставою для відповідальності саме позивача, оскільки загальний обов`язок з організації роботи водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України, здійснення заходів, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху тощо покладений саме на автомобільного перевізника. Розрізнення кола суб`єктів в абзаці 3 та 4 ст. 48 Закону №2344-ІІІ спрямоване на визначення суб`єкта, який має обов`язок надати відповідні документи, а не на визначення суб`єкта, який нестиме відповідальність за їх ненадання, оскільки в рамках Закону №2344-ІІІ таким загальним та єдиним суб`єктом є автомобільний перевізник, який і зобов`язаний забезпечити наявність у водія документів згідно абзацу 4 ст. 48 Закону №2344-ІІІ та інших положень законодавства.
Отже, суд відхиляє і доводи позивача про те, що він не є суб`єктом виконання обов`язку із забезпечення водія документами, за відсутність яких відповідачем винесено спірну постанову.
На виконання засади офіційного з`ясування всіх обставин та з метою повної перевірки законності рішення відповідача, що є предметом оскарження, суд досліджує питання наявності підстав для відповідальності згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ через порушення п. 3.3. Інструкції №384.
Так, аналіз положень статті 48 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.02.2020 року у справі №820/4624/17.
Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Отже, відсутність у водія особистої картки водія до цифрового тахографа або роздруківки на паперовому носії обліку праці та відпочинку водія свідчить про порушення автомобільним перевізником ст. 34, 48 Закону №2344-ІІІ, п. 3.5., 3.6. Інструкції №385 шляхом незабезпечення виконання водієм вимог п. 3.3. Інструкції №385, п. 6.1. Положення №340, в зв`язку з чим до такого автомобільного перевізника застосовується відповідальність згідно абз. 3 ст. 60 Закону №2344-ІІІ.
Змістовно аналогічні правові висновки щодо відповідальності автомобільного перевізника за наявності у найманого ним водія документів, визначених законодавством, а також щодо наявності підстав для відповідальності згідно абз. 3 ст. 60 Закону №2344-ІІІ в зв`язку з відсутністю картки водія містяться у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року у справі №340/3268/22.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
За змістом ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді 06 вересня 2023 року.
Керуючись ст. ст. 139-143, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко