Справа № 160/12910/23
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» до Тернопільської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Тернопільської митниці, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403020/2023/000180/2 від 09.05.2023р.;
- визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403020/2023/000181/2 від 09.05.2023р.;
- визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403020/2023/000182/2 від 09.05.2023р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішеннями Тернопільської митниці скориговано митну вартість товарів в сторону збільшення, яка вплинула на розмір митних платежів. Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів протиправними, оскільки підприємством був поданий повний пакет документів, які містять відомості щодо числових значень митної вартості ввезеного товару та не містять жодних розбіжностей та неточностей у відповідності до вимог ст. 53 Митного кодексу України. Крім цього, позивачем в обґрунтування позову зазначено про те, що оскаржуване рішення не вказано інформації, які саме документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості спірного товару, не наведено митницею у оспорюваних рішеннях, які саме складові митної вартості не підтверджуються документально та з яких підстав неможливе їх обчислення. Відмова митниці у визнанні митної вартості з урахуванням доданих документів є необґрунтованою, оскільки не проведена оцінка всіх наданих документів щодо неможливості застосування основного методу.
Відповідач адміністративний позов не визнав, в обґрунтування заперечень у відзиві на позов зазначив, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав пакет документів, необхідних для визначення митної вартості за ціною договору, проте вони мали розбіжності, та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Всі обставини справи вказують на наявність встановлених законом причин неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо імпортованих товарів. У зв`язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів відповідачем послідовно було перейдено до наступних методів визначення митної вартості та застосовано резервний. Рішення про коригування митної вартості товарів прийняті митницею відповідно до норм чинного законодавства.
Позивач вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, про що зазначив у поданій суду відповіді на відзив, доводи якої аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» до Тернопільської митниці про визнання протиправними та скасування рішень залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
20.06.2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» виправлено недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч. 2 ст. 257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
На виконання умов Контракту, згідно Специфікації № 2 від 01.11.2022р., рахунків-фактур: №№ OD-НН221207-3, OD-НН221207-4, OD-НН221207-5 від 17.02.2023 на адресу Покупця здійснено поставку трьома партіями товару:
Для підтвердження митної вартості оцінюваного товару позивачем були надані відповідачу наступні документи: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № ORDER-1-2021 від 20.07.2021р.; додаток (специфікацію) № 2 від 01.11.2022р.; додаткову угоду № 2 від 17.02.2023р. до контракту № ORDER-1-2021 від 20.07.2021р.; платіжні доручення № 85 від 27.12.2022р., № 98 від 27.02.2023р.; рахунок-фактуру № OD-HH221207-4 від 17.02.2023р.; пакувальний лист від 17.02.2023р. На підтвердження транспортних витрат надано: Договір ТЕО № 1092022 від 01.09.2022р.; заявки на перевезення:№№ 12, 12-1 від 16.01.2021р.; рахунки на оплату: № 23-РВТ-3489 від 28.04.2023р., № 23-РВТ-3505 від 08.05.2023р.; акти виконаних робіт: від 08.05.2023р., від 28.04.2023р.; автомобільну товарно-транспортну накладну № UA-0205-1 від 02.05.2023р.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та документів, які подані до митниці для підтвердження митної вартості товарів, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку із виявленими розбіжностями, Тернопільською митницею було надано електронне повідомлення з вимогою про надання у 10 - денний термін додаткових документів.
На письмову вимогу посадової особи митного органу, 09.05.2023р. до Тернопільської митниці позивачем листом № 01-09/05 було надано наступні документи: комерційну пропозицію від 06.09.2022р.; прайс-лист від 05.09.2022р.; платіжні доручення № 85, № 98 з відміткою банківської установи про проведення операції; виписки з банківського рахунку: від 04.01.2023р., від 03.03.2023р., та повідомило митницю про те, що усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим, інші додаткові документи надаватись не будуть.
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA403020/2023/000180/2 від 09.05.2023р.
Для підтвердження митної вартості оцінюваного товару позивачем були надані відповідачу наступні документи: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № ORDER-1-2021 від 20.07.2021р.; додаток (специфікацію) № 2 від 01.11.2022р.; платіжні доручення № 85 від 27.12.2022р., № 98 від 27.02.2023р.; рахунок-фактуру № OD-HH221207-5 від 17.02.2023р.; пакувальний лист від 17.02.2023р. На підтвердження транспортних витрат надано: Договір ТЕО № 1092022 від 01.09.2022р.; заявки на перевезення:№№ 12, 12-1 від 16.01.2021р.; рахунки на оплату: № 23-РВТ-3489 від 28.04.2023р., № 23-РВТ-3505 від 08.05.2023р.; акти виконаних робіт: від 08.05.2023р., від 28.04.2023р.; автомобільну товарно-транспортну накладну № UA-0205-3 від 02.05.2023р.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та документів, які подані до митниці для підтвердження митної вартості товарів, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку із виявленими розбіжностями, Тернопільською митницею було надано електронне повідомлення з вимогою про надання у 10 - денний термін додаткових документів.
На письмову вимогу посадової особи митного органу, 09.05.2023р. до Тернопільської митниці позивачем листом № 02-09/05 було надано наступні документи: комерційну пропозицію від 06.09.2022р.; прайс-лист від 07.09.2022р.; платіжні доручення № 85, № 98 з відміткою банківської установи про проведення операції; виписки з банківського рахунку: від 04.01.2023р., від 03.03.2023р., додаткову угоду № 2 від 17.02.2023р. до контракту № ORDER-1-2021 від 20.07.2021р. та повідомило митницю про те, що усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим, інші додаткові документи надаватись не будуть.
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA403020/2023/000181/2 від 09.05.2023р.
Для підтвердження митної вартості оцінюваного товару позивачем були надані відповідачу наступні документи: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № ORDER-1-2021 від 20.07.2021р.; додаток (специфікацію) № 2 від 01.11.2022р.; платіжні доручення № 85 від 27.12.2022р., № 98 від 27.02.2023р.; рахунок-фактуру № OD-HH221207-3 від 17.02.2023р.; пакувальний лист від 17.02.2023р. На підтвердження транспортних витрат надано: Договір ТЕО № 1092022 від 01.09.2022р.; заявки на перевезення:№№ 12, 12-1 від 16.01.2021р.; рахунки на оплату: № 23-РВТ-3489 від 28.04.2023р., № 23-РВТ-3505 від 08.05.2023р.; акти виконаних робіт: від 08.05.2023р., від 28.04.2023р.; автомобільну товарно-транспортну накладну № UA-0205-2 від 02.05.2023р.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та документів, які подані до митниці для підтвердження митної вартості товарів, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку із виявленими розбіжностями, Тернопільською митницею було надано електронне повідомлення з вимогою про надання у 10 - денний термін додаткових документів.
На письмову вимогу посадової особи митного органу, 09.05.2023р. до Тернопільської митниці позивачем листом № 03-09/05 було надано наступні документи: комерційну пропозицію від 08.09.2022р.; прайс-лист від 07.09.2022р.; платіжні доручення № 85, № 98 з відміткою банківської установи про проведення операції; виписки з банківського рахунку: від 04.01.2023р., від 03.03.2023р., додаткову угоду № 2 від 17.02.2023р. до контракту № ORDER-1-2021 від 20.07.2021р. та повідомило митницю про те, що усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим, інші додаткові документи надаватись не будуть.
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA403020/2023/000182/2 від 09.05.2023р.
В графі 33 зазначених вище рішень про коригування митної вартості, митний орган навів наступні підстави їх прийняття, які є ідентичними:
«Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість тавру: - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару, - за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Встановлено, що перевезення товару згідно поданих до митного контролю та оформлення документів (заявки на міжнародне морське перевезення від 16.01.2023 № 12, рахунка-фактури про транспортні витрати від 28.04.2023 № 23-РВТ-3489) здійснювалося морським видом транспорту із порту «Нінгбо» (Китай) до порту призначення «Рига» (Латвія). Згідно пункту 4.1 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 01.09.2022 № 1092022 оплата послуг за даним договором та винагороди експедитора (P&B Terminal SIA) здійснюється клієнтом (ТОВ «Торговий дім «АМТ») протягом 10 днів з моменту виставлення рахунку-фактури (дата виставлення 28.04.2023), однак декларантом не надано до митного контролю та оформлення банківських документів, що підтверджують факт оплати за надані послуги згідно зазначеного вище рахунку. Крім того, до митного контролю декларантом не надано коносамент (товаророзпорядчий документ, що видається морським перевізником, який засвідчує прийняття вантажу до перевезення та передається одержувачу), що може свідчити про не повноту включення транспортних витрат до митного кордону України у повному обсязі. Крім того, перевезення вантажу від порту призначення до митного кордону здійснювалося автомобільним видом транспорту перевізником ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте декларантом не надано документів, що підтверджують комерційні відносини із даним перевізником.»
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 382 Господарського кодексу України права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше. Порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність.
За загальним правилом, передбаченим нормами ст. 692 Цивільного кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Така ж позиція знайшла своє відображення у постанові Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 13.03.2017 року №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року».
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч. 2-8 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 ст. 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019р. в адміністративній справі №803/667/17.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Судом встановлено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та документів, які подані позивачем до митниці для підтвердження митної вартості товарів, було встановлено, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, як підстава для прийняття оскаржуваних рішень зазначено, що позивачем не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару, - за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
При цьому, судом встановлено, що під час митного оформлення позивачем були надані прайс-листи та комерційна пропозиція виробника товару, які фактично є каталогами виробника товару.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару є додатковими документами, які надаються лише у разі якщо надані до митного оформлення документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас, відповідачем не надано відомостей про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей, наявних ознак підробки та відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
За викладених обставин, митна декларація країни відправлення та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару не є обов`язковими документами, які підтверджують митну вартість товарів, тому посилання на них як на підставу для корегування митної вартості товару, суперечить вимогам Митного кодексу України.
Стосовно доводів митного органу про те, що перевезення товару згідно поданих до митного контролю та оформлення документів (заявки на міжнародне морське перевезення від 16.01.2023 № 12, рахунка-фактури про транспортні витрати від 28.04.2023 № 23-РВТ-3489) здійснювалося морським видом транспорту із порту «Нінгбо» (Китай) до порту призначення «Рига» (Латвія). Згідно пункту 4.1 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 01.09.2022 № 1092022 оплата послуг за даним договором та винагороди експедитора (P&B Terminal SIA) здійснюється клієнтом (ТОВ «Торговий дім «АМТ») протягом 10 днів з моменту виставлення рахунку-фактури (дата виставлення 28.04.2023), однак декларантом не надано до митного контролю та оформлення банківських документів, що підтверджують факт оплати за надані послуги згідно зазначеного вище рахунку, то суд зазначає наступне.
Так, згідно пункту 4.1 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 01.09.2022 № 1092022 оплата послуг за даним договором та винагороди експедитора (P&B Terminal SIA) здійснюється клієнтом (ТОВ «Торговий дім «АМТ») протягом 10 днів з моменту виставлення рахунку-фактури (дата виставлення 28.04.2023).
Враховуючи, що 10-денний строк оплати спливав 08.05.2023 року, в той же день позивачем подано до митного оформлення товар, то суд вважає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що на момент декларування встановлений умовами договору ТЕО строк здійснення оплати товару ще не сплинув.
При цьому, 08.05.2023 року між позивачем та експедитором (P&B Terminal SIA) укладено додаткову угоду № 3/1-1 від 08.05.2023 року, за умовами якої строк оплати за послуг за перевезення вантажу продовжено до 26.06.2023 року.
Таким чином, у останній день терміну сплати за договором транспортно-експедиторського обслуговування від 01.09.2022 № 1092022, сторони договору домовились про інший строк оплати послуг за перевезення вантажу.
З огляду на викладене та враховуючи, що в процесі консультацій щодо митних оформлень партії товарів не було заявлено вказану розбіжність в поданих товариством документах, що унеможливило надання позивачем додаткових пояснень та доказів щодо факту оплати транспортних послуг, вказане посилання митного органу не є аргументованою та об`єктивною підставою для корегування митної вартості товару.
Крім того, відповідачем у оскаржуваних рішеннях зазначено, що до митного контролю декларантом не надано коносамент (товаророзпорядчий документ, що видається морським перевізником, який засвідчує прийняття вантажу до перевезення та передається одержувачу), що може свідчити про не повноту включення транспортних витрат до митного кордону України у повному обсязі.
Отже, відповідач у рішенні висловив припущення стосовно того, що відсутність коносаменту може свідчити про неповноту заявлених транспортних витрат, що є недопустимим аргументом для рішення суб`єкта владних повноважень, здійснених на виконання своїх владних функцій.
Коносамент це товаророзпорядчий документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.
Таким чином, вказаний документ підтверджує факт прийняття вантажу перевізником та прийняття зобов`язання доставити вантажу до пункту призначення та передати його одержувачу, та не містить відомостей щодо митної вартості товару.
При цьому, коносамент не відноситься до переліку обов`язкових документів, передбачених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, яка визначає вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
На підтвердження транспортних послуг позивачем до митного оформлення було надано: Договір ТЕО № 1092022 від 01.09.2022р.; заявки на перевезення: №№ 12, 12-1 від 16.01.2021р.; рахунки на оплату: № 23-РВТ-3489 від 28.04.2023р., № 23-РВТ-3505 від 08.05.2023р.; акти виконаних робіт: від 08.05.2023р., від 28.04.2023р.; автомобільні товарно-транспортні накладні, які в сукупності підтверджують заявлену вартість послуг перевезення.
Суд, зважаючи на надані позивачем документи до митного оформлення щодо транспортування товару, вказує на необґрунтованість висновків митного органу, оскільки позивачем надано документи, які дають змогу перевірити суму, яка повинна бути сплачена за транспортування товару.
Крім того, у рішеннях митного органу зазначено, що перевезення вантажу від порту призначення до митного кордону здійснювалося автомобільним видом транспорту перевізником ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте декларантом не надано документів, що підтверджують комерційні відносини із даними перевізниками.
Стосовно вказаних доводів, суд зазначає, що перевезення товару здійснено на підставі Договору транспортно-експедиторського обслуговування № 1092022 від 01.09.2022р. укладеного між експедитором (P&B Terminal SIA) та клієнтом (Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ).
Згідно пункту 1.1 вказаного договору, предметом цього договору є надання експедитором клієнту транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, в тому числі організації перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах та надання інших узгоджених сторонами послуг.
Пунктом 2.1.2 Договору ТЕО № 1092022 від 01.09.2022р. передбачено право експедитора (P&B Terminal SIA) укладати від свого імені чи від імені клієнта (Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ) договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та інші послуги, що пов`язані з виконанням цього договору, в т. ч. перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб і зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію, страхування вантажів та контейнерів.
Таким чином, умовами Договору ТЕО № 1092022 від 01.09.2022р. на експедитора покладено організацію перевезень різними видами транспорту, а декларант не має жодних комерційних відносин із залученими експедитором перевізниками (ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 ).
Отже, твердження відповідача про те, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень було не надання декларантом документів, що підтверджують комерційні відносини із перевізниками (ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 ), є необґрунтованими.
Таким чином, під час митного оформлення партії товару декларантом були надані всі необхідні документи для розрахунку митної вартості товару.
Зауваження, що викладені відповідачем у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
Крім того, відповідачем належним чином не обґрунтовано та не доведено наявність підстав, передбачених ч.3 ст.54 Митного кодексу України для витребування додаткових документів у позивача.
Отже, висновок відповідача про те, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності, суд вважає таким, що не відповідає дійсності та спростовуються вище наведеним.
Суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Натомість надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
На підставі аналізу наведених норм, суд робить висновок, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Проте, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.
Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення невизначеного товару не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Отже, у ході судового розгляду справи суд доходить висновку, що відповідач не спростував контрактну ціну товару, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору. Додаткових переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України в значення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Отже, згідно з нормами Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Аналогічна правова позиція вказана Верховним Судом у постанові від 14.05.2019р. у справі № 820/2474/16.
Проте, відповідач не навів належного обґрунтування неможливості застосування методів визначення митної вартості товарів, визначених статтями 58-63 Митного кодексу України, що свідчить про необґрунтованість обрання відповідачем резервного методу визначення митної вартості, передбаченого ст. 64 Митного кодексу України.
При цьому, відповідачем в оскаржуваних рішеннях не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначено докладної інформації та джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, та не конкретизовано підстави незастосування методів щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, методів визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості.
На підставі встановлених судом обставини, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно проведено коригування митної вартості за рішеннями про коригування митної вартості товарів №UA403020/2023/000180/2 від 09.05.2023р., №UA403020/2023/000181/2 від 09.05.2023р., №UA403020/2023/000182/2 від 09.05.2023р.
З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UA403020/2023/000180/2 від 09.05.2023р., №UA403020/2023/000181/2 від 09.05.2023р., №UA403020/2023/000182/2 від 09.05.2023р прийняті відповідачем протиправно, отже є такими, що підлягають скасуванню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №706 від 31.05.2023 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір за в сумі 2684,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403020/2023/000180/2 від 09.05.2023р., №UA403020/2023/000181/2 від 09.05.2023р., №UA403020/2023/000182/2 від 09.05.2023р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова