Справа № 540/605/22
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/605/22

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року (суддя Токмілова Л.М., м. Одеса, повний текст рішення складений 18.04.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивача - протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу від 05.11.2021 року 7785/03-16, викладене в листі відповідача від 09.11.2021 року №2100-0307-8/54400, та визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсії позивача;

- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 року на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- стягнути з відповідача кошти в сумі 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 05.11.2021 року за №7785/03-16 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2020 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, починаючи з 7 жовтня 2009 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням сторони подали апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови зобов`язання відповідача виплатити пенсію позивачу з проведенням індексації компенсації втрати частини доходу, та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Апелянт звертає увагу, що позиція щодо нарахування компенсації втрати частини доходів підтримана також Верховним Судом у постановах від 30 липня 2020 року у справі №802/798/18-а, від 30 липня 2020 року у справі №461/5775/16-а, від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Херсонській області ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам пенсійного органу про те, що звернення позивача щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років через довірену особу відбулося з порушенням процедури, визначеної Порядком 3-1, який передбачає особисте звернення особи за поновленням пенсії за вислугу років із відповідною заявою (відповідно до додатку 1 Порядку 3-1) в органи Пенсійного фонду з наданням оригіналу паспорту з відповідною реєстрацією на території України та інших документів, передбачених Порядком 3-1.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданих скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином України, якому по досягненні пенсійного віку та наявності страхового стажу з 30.12.1992 року призначено пенсію за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон.

16 листопада 2000 року ОСОБА_1 виїхав з України на постійне проживання до держави Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль, далі виплату пенсії позивачу припинили з 2001 року.

2 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про витребування пенсійної справи та поновлення виплат пенсії та додав такі документи: заява про призначення/перерахунок пенсії за вислугу років, копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копії довіреності представників, копія довідки про підтвердження ветерана військової служби, копія довідки про звільнення з військової служби.

Розглянувши заяву від 02.02.2020 року, яка надійшла від ПФ України, листом від 06.05.2020 року №1435-1373/Р-03/8-2100/20 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило заявника, що подані документи розглянуто як звернення. Роз`яснено, що заява про поновлення раніше призначеної пенсії подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. Зазначили, що подана заява не відповідає встановленій формі, що унеможливлює здійснити її розгляд по суті. Також, у пенсійному органі відсутня пенсійна справа позивача, тому для розгляду питання щодо поновлення виплати пенсії відсутні будь-які документи.

Вважаючи, що його заява була протиправно розглянута неналежним чином, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом.

20 жовтня 2020 року набрало законної сили рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №540/2286/20, яким визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2020 року. ГУ ПФУ в Херсонській області зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2020 року про витребування пенсійної справи та поновлення виплати пенсії, поданої через представника та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків суду.

На виконання згаданого судового рішення ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 від 05.11.2021 року 7785/03-16, з мотивів того, що в наданому пакетів документів відсутня заява, передбачена Порядком подання та оформлення документів для призначення за формою (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за №135/13402.

ГУПФУ також вказало, що момент розгляду заяви про поновлення виплати пенсії відсутній чинний документ, що посвідчує особу та підтверджує наявність у заявника громадянства України, оскільки паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сер. НОМЕР_1 , що був виданий 29.09.2000 року органом 0101, втратив чинність з 25.11.2020.

Крім того вказано, що заява про поновлення виплати пенсії позивача була надана представником заявника не особисто, а засобами поштового зв`язку, у той час як Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" від 05.02.2021 №1217-IX виключено можливість подання документів на призначення (перерахунок) пенсії представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Вважаючи відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного рішення пенсійного органу про результати розгляду заяви позивача.

Рішення суду мотивовано тим, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу та підтверджує громадянство України. До того ж, на момент звернення з відповідною заявою у позивача був чинний паспорт.

Спираючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №520/9721/16-а, від 12.03.2019 у справі №441/1239/17, суд відхилив посилання відповідача на те, що позивачу необхідно звернутись особисто із заявою про поновлення виплати пенсії, оскільки приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", передбачена можливість подання заяв до пенсійного органу, як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

При цьому суд звернув увагу, що представник позивача звернувся до пенсійного органу на підставі нотаріально засвідченої довіреності з проставленим апостилем.

Також суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на те, що друга заява про поновлення виплати пенсії від 02.02.2020 року складена в довільній формі, що є порушенням Порядку №3-1, оскільки представником позивача подано дві аналогічних заяви від 02.02.2020 року, перша з яких складена на відповідному бланку пенсійного органу і відповідачем жодних зауважень щодо вказаної заяви не надано.

Щодо позовних вимог в частині поновлення та виплати позивачу пенсії з проведенням компенсації втрати частини доходів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки виплата пенсії позивачу була припинена у зв`язку з виїздом за кордон, а тому, не здійснювалось нарахування пенсії і, в свою чергу, не було і не могло бути жодних затримок на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Надаючи правову оцінку законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Згідно із частиною третьою статті 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Поряд з цим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі №489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі №540/4060/20.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.3 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно приписів положень пункту 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).

Згідно з положеннями пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії, повинна пред`явити чинні паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації; при цьому документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку.

Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №540/1429/21та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 5 травня 2020 року до ГУ ПФУ в Херсонській області рекомендованим листом від ТОВ "В.Меламед Юридичний офіс (Ізраїль-України надійшла особиста заява ОСОБА_1 від 02.02.2020 про призначення/перерахунку пенсії та копії апостильованих документів.

Колегія суддів критично ставиться до посилання пенсійного органу на відсутність документів, що засвідчують заявника, оскільки матеріалами справі підтверджено, що заявником було подано копію діючого паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що є достатнім відповідно до підпунктів "а", "б", пункту 1 статті 13 Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Доводи пенсійного органу про обов`язок пенсіонера особисто звертатися до нього прямо протирічать приписам пунктів 1.3 та 1.9 Порядку №22-1, якими прямо передбачено, що відповідна заява може бути подана представником заявника або переслана поштою.

Твердження пенсійного органу про те, що надані копії документів нотаріально не засвідчені, є безпідставними, оскільки матеріалами справі підтверджено, що вони апостильовані.

Відповідно до статті 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, підписаної 05.10.1961 року та приєднаною згідно Закону України №2933-III (2933-14) від 10.01.2002, (далі - Конвенція) єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Статтею 4 Конвенції встановлено, що передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Згідно статті 5 Конвенції апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що копії поданих позивачем документів завірені належним чином.

Посилання пенсійного органу на те, що друга заява про поновлення виплати пенсії від 02.02.2020 року складена в довільній формі, що є порушенням Порядку №3-1, є безпідставними, оскільки представником позивача подано дві аналогічних заяви від 02.02.2020 року, перша з яких складена на відповідному бланку пенсійного органу і відповідачем жодних зауважень щодо вказаної заяви не надано.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 05.11.2021 року за №7785/03-16 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2020 року, та зобов`язання ГУПФУ поновити позивачу виплату раніше призначену пенсію за вислугу років з 7 жовтня 2009 року з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Тобто, саме з наведеного періоду органи пенсійного фонду мали поновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, яка була припинена у зв`язку із таким виїздом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вирішення спірного питання не ставиться в залежність від подання заяви про поновлення виплати пенсії, оскільки згідно частини другої статті 49 Закону №1058-ІV, як в редакції станом на момент прийняття вказаного рішення КСУ, з дня набрання чинності якого виникли підстави для поновлення виплати пенсії, так і в редакції на теперішній час, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять належних чи переконливих аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Адже суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести поновлення виплати пенсії з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною другою статті 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частиною першою-другою статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Враховуючи зазначені вище норми та обставини цієї справи, оскільки не проведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, колегія суддів приходить до висновку, що поновлення виплати пенсії має проводитися з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону №1058-IV.

Зазначені висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18, та Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 30 липня 2020 року у справі №461/5775/16-а, від 30 липня 2020 року у справі №802/798/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі №0240/3646/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі №806/1754/18, від 18 травня 2022 року у справі №160/5259/20, у правовідносинах, подібних тим, які є спірними у даній справі. У цих справах ВС дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про поновлення виплати пенсії без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону №1058-IV, оскільки не проведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про необхідність поновлення пенсії з проведенням індексації, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому в разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду. Отож, вимоги позивача щодо проведення індексації пенсії є передчасними та задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача поновити виплату раніше призначеної позивачу пенсії з 7 жовтня 2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права знайшли своє часткове підтвердження та є підставою для зміни рішення суду.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, водночас апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до статті 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини у наступній редакції:

"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 7 жовтня 2009 року з виплатою компенсації втрати частини доходів".

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі в сумі 1190,88 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов