Справа № 420/10565/23
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28 квітня 2023 року № 61 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у вч НОМЕР_4 .

22.03.2023 року на 201 км автомобільної дороги Н-11 "Дніпро - Кривий Ріг - Миколаїв" сталася дорожньо-транспортна пригода за участю сідельного тягача МАЗ-537, військовий номер НОМЕР_5 з багатовісним напівпричепом 2ППТ-50 військовий номер НОМЕР_6 від керуванням військовослужбовця старшого матроса військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 , що призвело до загибелі двох осіб та травмування військовослужбовця.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.03.2023 № 53/АГД було призначено службове розслідування, за результатами якого було складено Акт від 27.04.2023 № 11469.

28.04.2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 було видано наказ № 61 «Про результати службового розслідування», пунктом 3 якого ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ в частині п.3 є протиправним, оскільки він не вчинив жодного правопорушення, між його діями чи бездіяльністю та подією ДТП, яка мала місце 22.03.2023, відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок.

Ухвалою суду від 17.05.2023 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надав відзив на позов, в якому наполягає на відмові у задоволенні позову та зазначає, що відповідно до п. 7 наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по технічній частині) від 10.08.2022 № 43 "Про використання транспортних засобів військової частини НОМЕР_4 в районах виконання бойових завдань" на позивача було покладено контроль за виконанням цього наказу.

Проте позивач свого обов`язку, встановленого вказаним наказом не виконав, належне виконання посадовими особами військової частини НОМЕР_4 завдань щодо використання транспортних засобів військової частини НОМЕР_4 в районах виконання бойових не контролював, що підтверджено службовим розслідуванням.

Пунктами 3.2 та 3.3 Акту службового розслідування від 27.04.2023 вх. № 11469 встановлено, що позивач не контролював та не вжив заходів щодо виконання п. 1 наказу № 43 з питань організації паркової служби та допуску до керування транспортним засобом, матроса ОСОБА_2 , який не мав прав на керування відповідною категорією автотранспорту та у 2017 році вже позбавлявся права керувати транспортним засобом у зв`язку з керуванням у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому саме матрос ОСОБА_2 керуючи автомобілем МАЗ-537, військовий номер НОМЕР_7 , що закріплений за військовою частиною НОМЕР_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїв 22.03.2023 дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої дві цивільні особи загинули, а одна особа отримала тяжку травму.

На думку відповідача, вину позивача та причинний зв`язок між його бездіяльністю та настанням тяжких наслідків службовим розслідуванням повністю доведено. Саме бездіяльність позивача, як військової службової особи, невиконання ним обов`язків з контролю за організацією експлуатації військової техніки у військовій частині НОМЕР_4 зокрема сприяла тому, що за кермом МАЗ-537, військовий номер НОМЕР_7 , опинилася некомпетентна особа без посвідчення водія, що дає право на керування відповідною категорією транспорту.

Під час проведення службового розслідування, позивач, 30.03.2022 року надав пояснення члену комісії, які зафіксовано на відповідному бланку, тобто позивач знав про підстави проведення службового розслідування, а тому доводи щодо незабезпечення під час проведення розслідування його прав, є неспроможними.

В той же час, будь-які докази на підтвердження того, що позивач звертався з якими заявами та клопотаннями відсутні. Водночас, ненадання військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, зауважень та пропозицій щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять, не перешкоджає проведенню службового розслідування та, за умови дотримання вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування, притягненню військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

У висновку службового розслідування відображені пояснення позивача з приводу питань, що підлягали перевірці під час службового розслідування, що свідчить про реалізацію ним права на надання пояснень під час проведення службового розслідування, а також про дотримання вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності проведення службового розслідування.

Порядком № 608 не закріплено обов`язок осіб, які проводять службове розслідування ознайомлювати військовослужбовця з актом службового розслідування, однак Порядок надає право військовослужбовцю ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником).

21.06.2023 року позивач подав відповідь на відзив, в якій звертає увагу, що посадова інструкція, яка визначає обов`язки начальника озброєння заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_4 відсутня, ОСОБА_1 з нею не ознайомлювався та не підписувався про ознайомлення з нею.

Зазначає, що виконання контрольної функції та безпосереднє виконання такого наказу з організації паркової служби та організацію експлуатації військової техніки є різними посадовими обов`язками та функціями.

Здійснення ОСОБА_1 контрольної функції не давало йому прав та не покладало обов`язків щоденно та погодинно здійснювати контроль за допуском до керування транспортними засобами певних осіб, у тому числі старшого матроса ОСОБА_2

27.06.2023 позивач подав додаткові пояснення по справі, в яких наполягав на тому, що ним було належним чином виконано п.7 оскаржуваного наказу, оскільки паркову службу та польові парки вч НОМЕР_4 було створено та вони відповідали вимогам нормативно-правових актів та наказу №43.

ОСОБА_1 не допускав старшого матроса військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 до управління транспортним засобом і не був про це поінформований завчасно. ОСОБА_1 не здійснював випуск транспортного засобу з парку. Це не входить в коло його повноважень та функцій. В той же час в межах своєї контрольної функції ОСОБА_1 приводив належний інструктаж підконтрольних осіб і ОСОБА_1 не міг оперативна завадити випуску транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , так як не був про це поінформований.

Форма вини ОСОБА_1 , яка зазначена в Акті, не відповідає юридичному визначенню форми вини, так як вина може бути у формі умислу (має дві форми: прямого або непрямого) або з необережності (має дві форми: самовпевненість або недбалість).

Також позивач зазначив, що всупереч п. 3 розділу ІІІ Порядку № 608, відповідачем в наказі від 23.03.2023 №53/АГД «Про призначення службового розслідування» не зазначено особу ОСОБА_1 , як особу стосовно якої проводилось службове розслідування, а також не зазначено строк проведення службового розслідування.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника озброєння - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.03.2023 № 53/АГД було призначено службове розслідування, за результатами якого було складено Акт від 27.04.2023 № 11469.

28.04.2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 було видано наказ № 61 «Про результати службового розслідування», пунктом 3 якого ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Не погоджуючись з цим наказом в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Відповідно до частини першої статті 3 Розділу Загальні положення Статуту № 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Згідно зі статтями 5, 6 Розділу Загальні положення Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту № 548-XIV).

Згідно зі статтями 26,27 Статуту № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст.35 Статуту № 548-XIV накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом (стаття 36 Статуту № 548-XIV).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ № 551-XIV).

Відповідно до статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до частини другої статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до статей 85, 86, 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28 квітня 2023 року № 61 позивачу було оголошено сувору догану.

В оскаржуваному п.3 цього наказу зазначено, що сувора догана оголошена позивачу за порушення вимог статей 58, 59, 74, 75 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 3.20, 7.2, 8.3 Інструкції про використання автомобільної техніки в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 12 грудня 2016 року № 678, пункту 2.23 Положення по підготовці водіїв та інших фахівців автомобільної служби у Збройних Силах України та допуску їх до керування транспортними засобам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10 січня 1997 року № 5; пунктів 2.5, 8.2 Керівництва з експлуатації про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 01 липня 2002 року № 219, пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", пункту 7 наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по технічній частині) від 10 серпня 2022 року № 43 "Про використання транспортних засобів військової частини НОМЕР_4 у районах виконання бойових заходів".

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує наявність фактів неналежного виконання наказу наказу № 43, проте позивач заперечує наявність виявлених порушень саме з його вини, та вказує на те, що ДТП в результаті якої дві цивільні особи загинули, а одна особа отримала тяжку травму це виключно неналежне виконання службових обов`язків матросом ОСОБА_3 та його пряма відповідальність за це.

Відповідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Суд встановив, що позивач перебуває на посаді начальника озброєння - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_4 з 09.05.2021.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на позивача поширюється положення ст.59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV, де вказано, що Командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Таким чином, позивач, ОСОБА_1 , як начальник озброєння - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_4 , за своїми функціональними обов`язками несе відповідальність за будь-яке порушення військової дисципліни серед особового складу, що було виявлене під час його перебування на посаді, включаючи ті, що є наслідком дій (бездіяльності) його підлеглих, за підготовку та організацію роботи яких він відповідає, а тому посилання позивача в позовній заяві на те, що виявлені порушення, зазначені в оскаржуваному наказі не входять до сфери службової діяльності (контролю) позивача, а входять до функціональних обов`язків інших військовослужбовців, є необґрунтованими.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_4 (по технічній частині) №43 від 10.08.2022 командирам підрозділів на час виконання бойових завдань було наказано на місцях стоянки організувати паркову службу, польові парки (п.1 наказу) та пунктом 3 цього наказу контроль за виконанням цього наказу було покладено на позивача.

Актом службового розслідування (вх.№11469 від 27.04.2023) встановлено, що ОСОБА_1 не був організований належний порядок щодо забезпечення правильної організації експлуатації техніки, технічної підготовки особового складу, допуску водіїв до керування транспортними засобами, здійснення заходів, спрямованих на запобігання катастрофам, аваріям і пошкодженням техніки, внутрішньої служби в парках у відповідності до вимог законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не здійснив контроль за виконанням наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по технічній частині) №43 від 10.08.2022, що є порушенням п.3 цього наказу.

Суд звертає увагу, що п.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Водночас відповідно до п.30 цього Статуту, підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Пунктом 37 вказаного Статуту визначено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Доказів оскарження та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по технічній частині) №43 від 10.08.2022 матеріали справи не містять, а тому позивач зобов`язаний був такий наказ виконати.

Водночас доводи позивача щодо відсутності в нього обов`язку контролювати допуск до керування транспортними засобами матроса ОСОБА_2 суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Аналіз статті 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV в частині зобов`язання проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, дає підстави суду зробити такі висновки.

Мовленнєву конструкцію норми «проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу» у контексті статті 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV слід розуміти, як вчасне виявлення, запобігання та протидія вчиненню підлеглими військовослужбовцями правопорушень та дотримання ними встановлених норм військової дисципліни.

Разом з тим, суд зауважує, що абз. 11 ст. 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV передбачено обов`язок позивача проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини.

Як вбачається з матеріалів справи, у висновках до акту службового розслідування від 27.04.2023 № 11469, ОСОБА_1 , зокрема, порушено вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначених статтями 58,59,74,75, що відповідає встановленим обставинам в адміністративній справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не виконав належним чином покладені на нього зобов`язання в контексті абзацу 11 ст. 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV і як випливає із системного аналізу наведених норм, неналежне виконання обов`язків виразилось у бездіяльності, тобто нездійсненні запобіганню та протидії вчиненню підлеглими військовослужбовцями правопорушень та дотримання ними встановлених норм військової дисципліни.

Стосовно тверджень позивача про те, що всупереч п. 3 розділу ІІІ Порядку № 608, відповідачем в наказі від 23.03.2023 №53/АГД «Про призначення службового розслідування» не зазначено особу ОСОБА_1 , як особу стосовно якої проводилось службове розслідування, а також не зазначено строк проведення службового розслідування, суд зазначає, що пунктом 2 цього наказу встановлено Голові комісії у термін до 27.04.2023 організувати проведення службового розслідування та подати акт встановленим порядком для прийняття відповідного рішення. Таким чином, доводи позивача про не зазначення відповідачем в наказі від 23.03.2023 №53/АГД «Про призначення службового розслідування» строку проведення службового розслідування є безпідставними.

Крім того, суд вважає такими, що не впливають на суть вчиненого позивачем правопорушення, посилання на не зазначення в наказі від 23.03.2023 №53/АГД «Про призначення службового розслідування» особи ОСОБА_1 , як особи стосовно якої проводилось службове розслідування, оскільки відсутність таких даних не перешкоджає встановленню та ідентифікації осіб, винних у вчинені правопорушення.

Разом з тим, зауваження позивача до висновків акту службового розслідування від 27.04.2023 № 11469 стосовно того, що ним було вчинено діяння у формі бездіяльності, а не дій як зазначено в Акті є обґрунтованими, проте недотримання відповідачем формальних вимог не виключає відповідальність позивача та не може слугувати єдиною підставою для скасування пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28 квітня 2023 року № 61 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса

.