Справа № 420/17760/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14 липня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до управління державної міграційної служби України в Херсонській області, в якій позивач просить суд:

- визнати противоправною відмову управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (), оформлену листом управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 04.07.2023 року № Ш-84/6/6501-23/6501.3.7/342-23, у прийнятті у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) Декларації про відмову від іноземного громадянства від 12.06.2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації;

- зобов`язати управління Державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.06.2023 року щодо прийняття Декларації про відмову від іноземного громадянства від 12.06.2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі, та прийняти відповідне рішення з подальшим оформленням та видачою паспорта громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є етнічною українкою, яка народилась в 1959 році у Хмельницькій області. Після повернення у 1993 році з паспортом громадянина рф, позивач проживала в Україні на підставі дозвільних документів ДМС. У травні 2020 року ОСОБА_1 зареєстрована громадянкою України, про що отримала довідку та тимчасове посвідчення громадянина України. Позивач зазначає, що ще у 2021 році звернулась до консульства рф в м.Одеса із заявою про вихід із громадянства рф, однак її заява не була розглянута, можливо у зв`язку з військовою агресією. Позивач зазначає, що не може з поважних причин отримати від повноважних органів рф довідку про припинення іноземного громадянства, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» надає їй право подати до відповідача декларацію про відмову від іноземного громадянства. В свою чергу, відповідач протиправно відмовляє у прийнятті від ОСОБА_1 такої декларації, зазначаючи про необхідність подати документ про припинення громадянства рф, який позивач не може отримати з незалежних від неї причин.

Ухвалою від 19 липня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст. 262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

15 серпня 2023 року за вх. ЕП/31770/23 від управління ДМС в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням управління ДМС в Херсонській області від 04.05.2020 року ОСОБА_1 оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої позивачу оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 04.05.2022, тобто до 04.05.2022 позивач повинна була подати до управління ДМС у Херсонській області документ про припинення громадянства рф. Тобто, позивач зобов`язана була протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави, а у разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації, зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави. Відповідач наголошує, що позивач знаючи строки розгляду заяв про вихід з громадянства рф консульською установою, не вживала всіх можливих заходів для виконання зобов`язання щодо припинення громадянства рф.

Відповідач зазначив, що у визначений законодавством термін позивачем не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства рф. Позивач не була позбавлена можливості здійснити процедуру виходу з громадянства рф шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства, так і декларації про відмову від громадянства рф до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства рф в Україні (поштою або через представника) у строки, передбачені Законом. Долучений до позовної заяви лист Міністерства іноземних справ рф датовано 08.06.2023, тобто вже після 04.05.2022. Цей доказ не є допустим і не підтверджує вчинення дій з метою виходу з громадянства рф, а тільки підтверджує пасивну поведінку позивача щодо виконання наданого позивачем 04.02.2020 управління ДМС у Херсонській області зобов`язання припинити громадянство рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , є етнічною українкою, народилась в 1959 році в селі Москалівка Полонського району Хмельницької області. Після повернення в 1993 році з ОСОБА_2 з паспортом громадянина російської федерації позивач проживала в Україні на підставі відповідних дозвільних документів Державної міграційної служби.

Рішенням управління ДМС в Херсонській області від 04.05.2020 року ОСОБА_1 оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої позивачу оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 04.05.2022

У грудні 2021 року позивач звернулась до консульства рф в м.Одеса із заявою про вихід із громадянства рф, однак її заява не була розглянута.

Не отримавши будь-якого документу про вихід з громадянства рф, 05.06.2023 року позивач звернулась через відповідний веб-сервіс до міністерства закордонних справ російської федерації про надання довідки про вихід із громадянства. 08.06.2023 року на свою електрону пошту позивач отримала повідомлення, що «решение по вопросам гражданства российской федерации исполняется полномочным органом, принявшим заявление к рассмотрению. В данной связи рассмотрение заявления будет возобновлено после восстановления деятельности российский учреждений на Украине». При цьому позивачу запропоновано подати нову заяву про вихід із громадянства у дипломатичну або консульську установу в іншій державі за умови, що у неї є посвідка на проживання в цій державі.

12 червня 2023 року позивач звернулась до управління Державної міграційної служби України в Херсонській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства, підтверджуючими документами та зверненням, в якому зазначила про підстави подання декларації.

Електронним листом від 04.07.2023 року № Ш-84/6/6501-23/6501.3.7/342-23 управління Державної міграційної служби України в Херсонській області відмовило позивачу у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства. Відмова вмотивована тим, що позивач повинна подати управлінню Державної міграційної служби України в Херсонській області документ про припинення громадянства російської Федерації.

Вважаючи протиправною відмову управління ДМС у Херсонській області у прийнятті від позивача декларації про припинення громадянства, ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Статтею 1 цього ж Закону визначено, що декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Отже особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін.

Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215).

Згідно з п. 119 Порядку №215 особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вживались залежні від нього дії щодо припинення громадянства рф, проте не було досягнуто позитивних результатів з незалежних від нього причин, що спростовує доводи відповідача, що позивачем протягом 2-х років з моменту прийняття до громадянства України не вчинялись заходи щодо виконання взятого на себе обов`язку щодо виходу з громадянства рф з наданням відповідних документів.

Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки Генерального консульства рф в м.Одесі, 20.12.2021 року заяву ОСОБА_1 про вихід з громадянства рф прийнято до розгляду та зареєстровано за № 273033349 (а.с.11).

Під час оцінки сукупності обставин, що завадили позивачу вчасно завершити процедуру набуття громадянства України, на переконання суду, відповідачем не враховано ту обставину, що позивач звернулась до консульства рф в м.Одеса із заявою про вихід із громадянства рф у грудні 2021 року, тобто в межах двох років з моменту реєстрації ОСОБА_1 громадянкою України.

Разом з тим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).

На сьогодні дія воєнного стану продовжена згідно з відповідними Указами Президента України.

У зв`язку зі збройною агресією та масованим вторгненням збройних сил рф в Україну 24 лютого 2022 року були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, та, відповідно, посольства та консульства рф в Україні припинили свою діяльність.

Визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивача про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже як в законодавстві України, так і в законодавстві рф відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.

Звернутися до консульства рф в м.Одесі позивач встигла, однак не встигла отримати відповідь, оскільки після 24 лютого 2022 року консульські установи рф припинили свою діяльність.

Викладене свідчить про те, що позивачем вчинялися необхідні дії задля припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф, отримання довідки), однак такі не призводять до певних правових результатів з незалежних від позивача причин.

Отже, в такому випадку законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації та відповідач протиправно відмовився прийняти таку декларацію.

Враховуючи викладене, позивач має всі правові підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства рф з незалежних від позивача причин, а відмова управління ДМС в Одеській області у прийнятті такої декларації є неправомірною.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі", заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009). У справі "Рисовський проти України" також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування" передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (серед інших джерел, mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007 та у справі "Трґо проти Хорватії", заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009).

Таким чином, позивач має повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф через введення в країні воєнного стану та припинення діяльності всіх консульських установ рф на території країни, наразі не є можливим.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно приписів ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в Одеській області підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.Перекопська, б.168, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати противоправною відмову управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (), оформлену листом управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 04.07.2023 року № Ш-84/6/6501-23/6501.3.7/342-23, у прийнятті у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) Декларації про відмову від іноземного громадянства від 12.06.2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації;

Зобов`язати управління Державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.06.2023 року щодо прийняття Декларації про відмову від іноземного громадянства від 12.06.2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі, та прийняти відповідне рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.Перекопська, б.168, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.