Справа № 214/3624/23
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2023-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/3624/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 вересня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Литвина Владислава Миколайовича, третя особа Департамент патрульної поліції, про скасування постанови, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , який є представником позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Литвина В.М. (далі за текстом «інспектор»), в якому просить: скасувати постанову серії ЕАС № 6982335 від 13.05.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу; стягнути судові витрати з відповідача на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позову зазначив наступне. 13.05.2023 року о 02 год. 48 хв. інспектором складено та винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425, 00 грн. відносно ОСОБА_1 13.05.2023 року приблизно о 02 год. 40 хв. в м. Кривий Ріг, вул. Каткова, 57 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом після зупинки на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України. Винесену постанову вважає незаконною з таких підстав. Диспозиція ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством. Відповідно до п.2.4а Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КупАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії. Вказує, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами по справі факту керування транспортним засобом позивачем 13.05.2023 року 02:40 год., унеможливлюється притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що таким чином, оскаржувана постанова підлягає скасуванню за відсутністю в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Наполягає, що позивач не вчиняв дій, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, так як не керував транспортним засобом 13.05.2023 року о 02:40 год. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Зазначає, що при винесенні постанови відповідач не надав жодного доказу вини позивача в адміністративному правопорушенні. Даний факт вказує на те що обвинувачення Позивача у правопорушенні ґрунтується на припущеннях, що грубо порушує вимоги ст. 62 Конституції України, в якій вказано, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Дану правову позицію було встановлено Другим апеляційним адміністративним судом в справі № 592/11053/20. Відповідно до ст. 19 Конституції України Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не погодившись з вимогами позивача подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого навів наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 47 КАСУ відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 162 КАС України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункт 2.4 «а» правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р., далі ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Просить суд звернути увагу, що правопорушення, яке вчинив позивач чітко вказане в оскаржуваній постанові, а саме позивач не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортного засобу відповідної категорії. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Зазначає, що ним 13.05.2023 року патрулюючи в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу по вул. Каткова, 57, в комендантську годину був помічений транспортний засіб «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу зупинитися водій не реагував а починав їхати, ще швидше. Через деякий час автомобіль різко зупинився та зі сторони водійського сидіння дуже швидко побіг чоловік, я відразу також зупинив автомобіль та почав бігти за чоловіком, який вибіг із зупиненого мною автомобіля. Невдовзі чоловік, який тікав перечепився через перепону та впав. Зазначає, що відразу попросив пред`явити посвідчення водія оскільки він керував вищезазначеним транспортним засобом, на що позивач відмовився. Оскільки, позивач мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився надавати водійське посвідчення та інші документи передбачені п. 2.1 а ПДР, ним було прийнято рішення затримати правопорушника для встановлення особи та складання відповідних матеріалів. Останнього було доставлено до Інгулецького відділення поліції КРУП ГУНП в Дніпропетровської області за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 7. Позивача було ознайомлено з його правами, останній забажав скористатися правовою допомогою та відразу зателефонував своєму адвокату та повідомив, що його затримано та везуть до Інгулецького відділення поліції де і чекали адвоката працівники полку патрульної поліції разом з правопорушником. Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що позивача було ознайомлено з правами передбаченими ч. 268 КУпАП та ст. 63 КАС України, що зафіксовано на відео «клип 5» на 03.43 хв. Під час розгляду справи від позивача не надходило жодного клопотання. Після з`ясування усіх фактичних даних мною було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), за що передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначає, що за результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, мною було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6982335 від 13.05.2023 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП. Вказує, що позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП право, що зафіксовано на відео порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287-289 КУпАП в присутності правопорушника та його адвоката. Отже, вищезазначені вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, були дотримані. Він при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху КУпАП в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Під час виконання своїх функціональних обов`язків, він керувався Законом України поліції». «Про Інструкція Національну КУпАП, 3 оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом 1395 від 07.11.2015 року та іншими нормативно-правовими актами, які регламентують діяльність Національної поліції. Відповідно до норм чинного законодавства жодним нормативно-правовим актом не передбачено вчиняти вимоги, які зазначає позивач у своєму позові. Крім того просить суд врахувати судову практику, а саме рішення по справі № на зобов`язаний надати докази позивачем 213/4027/18 в спірному випадку підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування фауту вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що по суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги с безпідставними і задоволенню не підлягають. Щодо стягнення понесених судових витрат у розмірі 1500 грн., вважає таку суму значно завищеною, оскільки позовна заява складена на півтори сторінки однотипної справи. Вказує, що обґрунтовуючи позовну заяву позивачем було зазначено, що ним було понесено судові витрати (надання правової допомоги) в розмірі 1500 гривень, проте з такими висновками позивача погодитись не можна. Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1? суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazziv. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-?). У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Патрідіс проти Греції» (latridisv.Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Враховуючи набрання чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України та запровадження положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого Кодексу адміністративного судочинства України та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів та сборів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за № 1686/24218. Розумність розміру гонорару адвоката повинна встановлюватись судом на підставі поданих стороною доказів. Інша сторона має право клопотати про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат та доводити суду встановленими засобами доказування необхідність їх зменшення. Проте, і без такого клопотання іншої сторони, якщо заявник не доведе, що сплачений гонорар пов`язаний виключно із розглядом даної справи, суду слід залишати заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони без розгляду. Верховний Суд у справі № 910/4201/19 від 07 вересня 2020 р. підкреслює, що договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. Враховуючи те, що витрати на правничу допомогу взагалі нічим не підтверджено, вважає за необхідне відмовити у задоволенні відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з фактичною їх відсутністю до аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у справі № 821/1594/17 адміністративне провадження №K/9901/39873/18. Вказує, що з наведеного слідує, що нічим не підтверджені витрати на правничу допомогу не е обов`язковими для врахування судом. Підсумовуючи наведене, можна дійти висновку, що надані до суду матеріали, не доводять факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу за заявлені послуги взагалі і сума заявлених вимог є не спрів мірною, аналогічна правова позиція викладена у позиції Верховного Суду у справі № 915/1654/19. Враховуючи вищевказане, наполягає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Третя особа Департамент патрульної поліції, не погодившись з вимогами позивача, подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого навів наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 47 КАСУ відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 162 КАС України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Вважає, що вимоги позивача с безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункт 2.4 «а» правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., далі ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Просить суд звернути увагу, що правопорушення, яке вчинив позивач чітко вказане в оскаржуваній постанові, а саме позивач не мав при собі посвідчення водія на право задоволенню з огляду на наступне. керування транспортного засобу відповідної категорії. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично -дорожній мережі. Вказує, що 13.05.2023 року інспектором Литвином B.M., патрулюючи в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу по вул. Каткова, 57, в комендантську годину, був помічений транспортний засіб «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу зупинитися водій не реагував а починав їхати, ще швидше. Через деякий час автомобіль різко зупинився та зі сторони водійського сидіння дуже швидко побіг хлопець, обличчя на відео не видно але видно, що з автомобіля вибіг лише один чоловік одягнутий в джинсах, які були завужені в області гомілки, спортивній кофті, а також в темних кросівках з білою підошвою та на задній частині взуття вертикальна полоса білого кольору за ним відразу побіг працівник поліції та наздогнав його після того як чоловік, який тікав перечепився через перепону та впав. Зазначає, що працівник поліції відразу попросив пред`явити посвідчення водія оскільки той керував вищевказаним транспортним засобом, на що позивач відмовився. Оскільки, позивач мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився надавати водійське посвідчення та інші документи передбачені п. 2.1 а ПДР, працівниками поліції було прийнято рішення затримати правопорушника для встановлення особи та складання відповідних матеріалів. Останнього було доставлено до Інгулецького відділення поліції КРУП ГУНП в Дніпропетровської області за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 7. Позивача було ознайомлено з його правами, останній забажав скористатися правовою допомогою та відразу зателефонував своєму адвокату та повідомив, що його затримано та везуть до Інгулецького відділення поліції де і чекали адвоката працівники полку патрульної поліції разом з правопорушником. Згідно зі ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що позивача було ознайомлено з правами передбаченими ч. 268 КУпАП та ст. 63 КАС України, що зафіксовано на відео «клип 5» на 03.43 хв. Під час розгляду справи від позивача не надходило жодного клопотання. Після з`ясування усіх фактичних даних інспектором було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), за що передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначає, що за результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, інспектором було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6982335 від 13.05.2023 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП. Вказує, що позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП право, що зафіксовано на відео порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287-289 КУпАП в присутності правопорушника та його адвоката. Отже, вищезазначені вимоги закону суб`єктом владних повноважень, були дотримані. Зазначає, що інспектор при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху КУпАП в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Під час виконання своїх функціональних обов`язків, інспектор керувався Законом України «Про національну поліцію», КУпАП, Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом 1395 від 07.11.2015 року та іншими нормативно-правовими актами, які регламентують діяльність Національної поліції. Відповідно до норм чинного законодавства жодним нормативно-правовим актом не передбачено вчиняти вимоги, які зазначає позивач у своєму позові. Крім того просить суд врахувати судову практику, а саме рішення по справі № 213/4027/18 в спірному випадку позивачем зобов`язаний надати докази на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП. Наполягає, що по суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Щодо стягнення понесених судових витрат у розмірі 1500 грн., вважає таку суму значно завищеною, оскільки позовна заява складена на півтори сторінки однотипної справи. Зазначає, що обґрунтовуючи позовну заяву позивачем було зазначено, що ним було понесено судові витрати (надання правової допомоги) в розмірі 1500 гривень, проте з такими висновками позивача погодитись не можна. Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказує, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар с формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazziv. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Чатрідіс проти Греції» (latridisv.Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Враховуючи набрання чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України та запровадження положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого Кодексу адміністративного судочинства України та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів та сборів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за № 1686/24218. Розміру гонорару адвоката повинна встановлюватись судом на підставі поданих стороною доказів. Інша сторона має право клопотати про не співмірність заявлених до відшкодування витрат та доводити суду встановленими засобами доказування необхідність їх зменшення. Проте, і без такого клопотання іншої сторони, якщо заявник не доведе, що сплачений гонорар пов`язаний виключно із розглядом даної справи, суду слід залишати заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони без розгляду. Верховний Суд у справі № 910/4201/19 від 07 вересня 2020 р. підкреслює, що договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. Враховуючи те, що витрати на правничу допомогу взагалі нічим не підтверджено, вважає за необхідне відмовити у задоволенні відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з фактичною їх відсутністю до аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у справі № 821/1594/17 адміністративне провадження NaK/9901/39873/18. З наведеного слідує, що нічим не підтверджені витрати на правничу допомогу не с обов`язковими для врахування судом. Зазначає, що надані до суду матеріали, не доводять факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу за заявлені послуги взагалі і сума заявлених вимог є не спрів мірною, аналогічна правова позиція викладена у позиції Верховного Суду у справі № 915/1654/19. Враховуючи вищевказане, вважає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

.

Розгляд справи проведено в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с. 9), диск (а.с. 25).

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: постанову (а.с. 9), диск (а.с. 25), так як вони стосуються винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 74 КАС України, суд вважає постанову (а.с. 9), диск (а.с. 25), допустимими доказами, так як вони отримані судом без порушення вимог закону.

В судовому засіданні також було оглянуто диск, на якому мається 8 файлів.

- на файлі з позначкою «34mp4», зафіксовано зображення, як о 01.01 зупиняється автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 , з місця водія виходить чоловік, якого видно зі спини, який починає бігти від автомобіля. З іншого боку автомобіля ніхто не виходить, за особою, яка вийшла з автомобіля, біжить поліцейський.

- на файлі з позначкою «Сlip0», зафіксовано зображення, яке розпочинається о 01.01 год. та закінчується о 01.14 год., нечітке зображення, як біжить чоловік. Чоловічий голос каже: «Все, стояти на місці», поліцейський представляється каже: «Ви затримані, згідно ст. 261 КУпАП». Чоловік, який є позивачем, сидить на землі, поліцейський каже: «Згідно ст. 261 КУпАП, ви маєте право на адвоката». Чоловік піднімається з землі , поліцейський каже, зараз проведемо поверхневу перевірку. Поліцейський просить, щоб той пред`явив посвідчення водія, позивач каже: «Якого водія, я пасажир». Позивач починає кричати, каже, що має право на адвоката, який зараз приїде, веде себе нестримно кричить, вживає нецензурну лайку, каже, що його побили. Поліцейський роз`яснює права, особа телефонує та каже: «Артур, треба приїхати».

- на файлі з позначкою «Сlip1», зафіксовано зображення, яке розпочинається о 01.14 год. та закінчується о 01.29 год. Позивач перебуває разом з поліцейськими в поліцейському автомобілі, розмовляє по телефону, каже: «Мене прийняли, без причини, везуть до райвідділку. Він йшов по вулиці, а його зупинили та побили», далі вживає нецензурну лайку. Поліцейський запитує прізвище, той відповідає нецензурно, потім каже, що його побили, веде себе нестримано. О 01.22 год. відео зафіксовано біля райвідділку поліції. Позивач телефонує по телефону та каже, що його побили поліцейські, при цьому кричить. О 01.27 год. він ходить по кімнаті, знімає на свій телефон відео, кричить: «Визовіть «103», я вмираю».

- на файлі з позначкою «Сlip2», зафіксовано зображення, яке розпочинається о 01.29 год. та закінчується о 01.43 год., позивач та поліцейські знаходяться в кімнаті, позивач продовжує кричати, щоб йому визвали «103». Поліцейський намагається з`ясувати дані особи, позивач ходить по кімнаті, розмовляє по телефону.

- на файлі з позначкою «Сlip3», зафіксовано зображення, яке розпочинається о 01.44 год. та закінчується о 01.59 год. зображення в кімнаті, поліцейський заповнює документи, позивач розмовляє по телефону, вживає нецензурну лайку. При цьому поводе себе нестримано, кричить на поліцейських. О 01.56 год. до кімнати заходять працівники швидкої допомоги, з якими спілкується особа, на якого позивач каже «Артур». Далі позивача оглядає лікар швидкої допомоги. О 01.58 год. з поліцейським спілкується адвокат, поліцейський роз`яснює, як особа була затримана.

- на файлі з позначкою «Сlip4», зафіксовано зображення, яке розпочинається о 01.59 год. та закінчується о 02.14 год. Поліцейський спілкується з адвокатом, позивача оглядає лікар швидкої допомоги. Поліцейський показує адвокату відео на телефоні. Поліцейський просить щоб позивач пройшов тест на алкоголь, той каже: «Я йшов, за кермом не був», поліцейський каже: «Я так розумію, ви відмовляєтесь, від огляду». О 02.09 год. поліцейський роз`яснює права, заповнює документи.

- на файлі з позначкою «Сlip5», зафіксовано зображення, яке розпочинається о 02.14 год. та закінчується о 02.29 год. Адвокат представляється, показує посвідчення. Поліцейський заповнює документи.

- на файлі з позначкою «Сlip6», зафіксовано зображення, яке розпочинається о 02.29 год. та закінчується о 02.44 год.. поліцейський заповнює документи, спілкується з адвокатом, який каже, що клопотань нема. Поліцейський зазначає, що переходить до розгляду справи. Позивач ходить по кімнаті, розмовляє. Поліцейський ознайомлює адвоката з протоколом.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: постанову (а.с. 9), диск (а.с. 25), так як вони стосуються винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 74 КАС України, суд вважає постанову (а.с. 9), диск (а.с. 25), допустимими доказами, так як вони отримані судом без порушення вимог закону.

Твердження позивача, яке міститься в позові, а саме, що він не керував транспортним засобом на час його зупинки, спростовуються належним та достовірним доказом, дослідженим судом, а саме відеозаписом. Так, згідно записів, позивач керував транспортним засобом, та при зупинці автомобіля вийшов з місця водія та почав тікати. З відеозаписів вбачається, що в автомобілі крім водія, нікого не було. На переконання суду ці доводи позивача є надуманим, спрямованими на уникнення відповідальності, а тому суд їх вважає недостовірним та не бере до уваги при вирішенні справи. Також суд бере до уваги, що доказів про те, що позивач не керував транспортним засобом у судовому засіданні не добуто.

На підставі ст. 76 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

13 травня 2023 року інспектором в комендантську годину був помічений транспортний засіб «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу зупинитися позивач не реагував а починав їхати, збільшивши швидкість. Далі вказаний автомобіль різко зупинився та зі сторони водійського сидіння вибіг позивач, інспектор відразу також зупинив свій автомобіль та почав бігти за останнім, який впав. Наздогнавши позивача інспектор затримав останнього, попросив позивача пред`явити посвідчення водія на що останній відмовився. Позивач був доставлений до Інгулецького відділення поліції КРУП ГУНП в Дніпропетровської області, останнього було знайомлено з його правами, позивач забажав скористатися правовою допомогою та відразу зателефонував своєму адвокату та повідомив, що його затримано. Розгляд справи відбувався у відділенні поліції в присутності адвоката, позивачу були роз`ясненні його права, адвокат клопотань на заявляв. Вказані обставини встановлені змістом відеозапису.

13 травня 2023 року о 02:48 год. відповідачем винесена оспорювана постанова. Цією постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. В постанові інспектор зазначив, що 13.05.2023 року приблизно о 02.40 год. в м. Кривий Ріг по вул. Каткова, 57, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, після зупинки на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 ПДР України. Вказана обставина встановлена постановою (а.с.9).

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КУпАП, «Правилами дорожнього руху», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «Правила»).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, повинна містити викладення обставин, установлених при розгляді справи. У відповідності до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності до закону. Як встановлено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) повинні з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що 13.05.2023 року о 02:48 год. відповідачем складено та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6982335 у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. відносно позивача (а.с. 9).

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 вказує на безпідставність накладення на нього адміністративного стягнення та вважає постанову, складену відповідачем, протиправною.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, вона повинна містити інформацію про місце вчинення адміністративного правопорушення та докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.Відповідно до пункт 2.4 «а» правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., водій механічного транспортного засобу повинен на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Доводи позивача щодо того, що він не керував транспортним засобом на час його зупинки, визнані судом недостовірними, так як спростовуються належними та достовірними доказами, а доказів про те, що позивач не керував транспортним засобом у судовому засіданні, не добуто.

Суд приходить до переконання, що у судовому засіданні встановлено, що позивач керував автомобілем, був зупинений та на вимогу інспектора не пред`явив посвідчення водія, таким чином в його діях мається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП.

Також судом встановлено, що порушень вимог КУпАП під час розгляду справи інспектор не допустив, забезпечив право позивача на захист.

Судом встановлено, що стягнення відповідачем накладено в межах санкції ч.1 ст. 126 КУпАП.

Тому суд приходить до переконання, що відповідач, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення, дотримувався вимог, передбачених чинним законодавством та вважає, що постанова відповідачем винесена на законних підставах, судом не встановлено порушень при винесені постанови.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та вважає, що у позові належить відмовити.

Згідно зі ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позові, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, ст.ст. 5, 6, 77, 241-246, 262, 286 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до інспектора роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Литвина Владислава Миколайовича (, м. Кривий Ріг, вул. Вільної Ічкерії, 11), - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.М. Прасолов