Справа № 520/19690/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 р. справа № 520/19690/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С. розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до головного державного виконавця Основ`янського - Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршави Ірини Яківни про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати прийняту головним державним виконавцем Основ`янсько- Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавою Іриною Яківною постанову про стягнення виконавчого збору від 26.06.2023 у розмірі 13400, 00 гривень в межах виконавчого провадження №61020299.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №61020299 протиправно та необгрунтовано прийнято постанову про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчого збору, оскільки жодних дій в межах виконавчого провадження відповідачем проведено не було з моменту відкриття виконавчого провадження у 2020 року. Також, представник позивача вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна була бути відкрита разом з постановою про відкриття виконавчого провадження по ВП №61020299 ще у 2020 році згідно вимог ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", однак державний виконавець прийняв оскаржувану постанову лише у 2023 році під час вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачеві. З огляду на вказане, представник позивача вважає, що державним виконавцем порушено процедуру прийняття оскаржуваної постанови від 26.06.2023 про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №61020299, державним виконавцем не вчинено жодних дій в межах виконавчого провадження, а відтак, як вважає представник позивача, підстави для стягнення виконавчого збору відсутні, а постанова від 26.06.2023 про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №61020299 підлягає скасуванню.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 13.09.2023 року не прибув, через канцелярію суду 06.09.2023 року наддав заяву про розгляд справи без участі заявника та представника.

Відповідач через канцелярію суду 13.09.2023 року надав відав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів того, що державним виконавцем з огляду на приписи ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" 26.06.2023 року прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору саме під час вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачеві за його заявою від 22.06.2023. Відповідач звертає увагу суду, що саме ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано спеціальні випадки стягнення виконавчого збору (у даному випадку у результаті повернення виконавчого документу стягувачеві), а відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин загальних норм ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження". Відтак, враховуючи те, що державним виконавцем у спірних правовідносинах дотримано вимоги чинного законодавства, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 13.09.2023 року не прибув.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником відділу Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) приняйто постанову від 02.06.2020 по ВП 61020299, якою виконавче провадження (за виконавчим листом Краматорського міського суду Донецької області № 234/18011/16-ц; 2/234/782/21 від 02.07.2019) передано до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському району в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у зв`язку з реєстрацією боржника ОСОБА_1 в м. Харків.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському району в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15.06.2020 по ВП 61020299 прийнято виконавче провадження ВП 61020299 з примусового виконання виконавчого листа Краматорського міського суду Донецької області № 234/18011/16-ц; 2/234/782/21 від 02.07.2019.

22.06.2023 року стягувач звернулась до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа без виконання.

26.06.2023 року головним державним виконавцем Основ`янсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавою І.Я. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП 61020299 відповідно до п.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Постанову про стягнення виконавчого збору вирішено виділити в окреме провадження.

26.06.2023 року головним державним виконавцем Основ`янсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавою І.Я. прийнято постанову у межах ВП 61020299 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн.

Виконання вказаної постанови виведено в окреме виконавче провадження ВП № 72119953, в межах якого головним державним виконавцем Основ`янсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавою І.Я. постановою від 26.06.2023 року відкрито виконавче провадження ВП № 72119953 (на виконання постанови № 61020299 від 26.06.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн.).

В подальшому, постановою головного державного виконавця Основянсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршави І.Я. від 26.06.2023 по ВП № 72119953 накладено арешт на кошти боржника.

Позивач, не погоджуючись із порядком прийняття державним виконавцем постанови від 26.06.2023 по ВП 61020299 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно з ч. 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 26 Закону №1404-VIIIвиконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. За правилами частини п`ятої цієї статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статті 40, 42 Закону №1404-VІІІ регулюють порядок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, здійснюючи правовий аналіз норм ст.27 та ст.40 Закону № 1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, суд зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 640/26475/21, від 24 жовтня 2019 року у справі №580/1328/19, від 1 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі №823/1824/17.

Судом встановлено, що у межах ВП 61020299 державним виконавцем 26.06.2023 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, а також постанову від 26.06.2023 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору.

Тобто спірна постанова від 26.06.2023 по ВП 61020299 про стягнення з виконавчого збору винесена після постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, а отже за наявності передумов, передбачених частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII та у відповідності до ст.40 Закону № 1404-VIII.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

На підставі п. 13 розділу ІХ Інструкції при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Суд наголошує, що у розумінні Закону № 1404-VIII постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат виконавчого провадження є різновидом виконавчого документу.

При цьому, згідно частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто.

Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору, що і мало місце у даному випадку.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №640/7697/21.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця Основ`янсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршави І.Я. від 26.06.2023 року по ВП 61020299 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн. є такою, що винесена на підставі та в межах норм чинного законодавства, оскільки прийнята в результаті повернення виконавчого документу стягувачеві в межах ВП 61020299, що відповідає приписам ст. 40 Закону № 1404-VIII, як спеціальної норми про стягнення виконавчого збору в окремих випадках.

Стосовно посилання позивача на не вчинення державним виконавцем виконавчих дій в межах виконавчого провадження, з огляду на що, як вважає позивач, відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, то суд звертає увагу, що згідно з частиною четвертою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, згідно вимог пункту 1 частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються зокрема, з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто.

Тобто, норми Закону України «Про виконавче провадження» не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору, а відтак протилежна позиція позивача є безпідставною та необґрунтованою.

Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження ВП 61020299 наявний акт державного виконавця від 26.06.2020 року про виконання виконавчого листа Краматорського міського суду Донецької області № 234/18011/16-ц; 2/234/782/21 від 02.07.2019 шляхом виходу за адресою проживання боржника, що додатково свідчить про вчинення державним виконавцем дій в межах виконавчого провадження.

Стосовно посилань позивача на обставини невірного визначення державним виконавцем суми виконавчого збору у розмірі 13400 ( станом на 2023 рік момент прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору), у той час як розмір виконавчого збору мав становити 9446 грн. (станом на 2020 рік момент відкриття виконавчого провадження), то суд звертає увагу, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі Україні «Про виконавче провадження», які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення та мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

Вказаний правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року по справі № 420/970/19.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, відповідач як суб`єкт владних повноважень належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваного рішення, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Розподіл судового збору відповідно до ст.139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 139, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного державного виконавця Основ`янського - Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршави Ірини Яківни про скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13 вересня 2023 року.

Суддя А.С.Мороко