Справа № 520/2532/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 р. Справа № 520/2532/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.02.23 по справі № 520/2532/23

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби , Харківської митниці

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Слобожанської митниці Держмит служби щодо неповернення ОСОБА_1 тимчасово вилучених та протоколом ПМП № 0962/80700/20 від 19.11.2020 валютних цінностей в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі п`ятдесят) рублів РФ;

- зобов`язати Харківську митницю як відокремлений підрозділ Держмитслужби та як правонаступника Слобожанської митниці Держмитслужби повернути ОСОБА_1 вилучену та протоколом ПМП №0962/80700/20 від 19.11.2020 валютних цінностей в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі п`ятдесят) рублів РФ;

- встановити у цій частині спосіб виконання рішення суду шляхом повернення ОСОБА_1 вилученого у нього майна (валютних цінностей) зі здійсненням конвертації валютних цінностей в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі п`ятдесят) рублів РФ у національну валюту України (гривню) та курсом гривні до рубля РФ, встановленого Національним банком України станом на 02.02.2023 - 5,2196 гри. та 10 російських рублів, тобто в сумі 283 450 гривень 38 копійок;

- стягнути із Харківської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби та як правонаступника Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби та Харківську митницю подати звіт про виконання судового рішення у цій справі протягом 30 днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби, Харківської митниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що справа №953/1957/21 про порушення митних правил надійшла від Слобожанської митниці Держмитслужби у відношенні ОСОБА_1 . У той же час, позов по справі №520/2532/23 був поданий ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби, Харківської митниці. Тобто сторони у справі не є тотожними, а спір виник між іншими сторонами.

Так, позивач вказує, що достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч, 1 ст. 170 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Розглянута районним судом справа (№953/1957/21) стосувалась розгляду адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.472 МК України та була розглянута в порядку КУпАІІ.

В свою чергу, предметом позову у справі №520/2532/23 є протиправна бездіяльність Слобожанської митниці Держмитслужби щодо неповернення тимчасово вилучених валютних коштів, зобов`язання Харківської митниці повернути вилучені валютні цінності в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі п`ятдесят) рублів РФ. Окрім того, задля захисту своїх порушених прав позивач звертався до суду з вимогою встановити спосіб виконання рішення суду шляхом повернення вилученого у нього майна зі здійсненням конвертації, стягнути із Харківської митниці 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби та Харківську митницю подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, на думку позивача, предмет позову у справі, яка розглядається, не є та не може бути тотожній справі № 953/1957/21, оскільки в даному випадку районним судом взагалі розглядалась справа не позовного провадження.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що постановою Київського районного суду від 09.03.2021 року по справі №953/1957/21, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.472 МК України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Вилучені по протоколу про ПМП № 0962/80700/20 від 19.11.2020 валютні цінності в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі сорок) рублів РФ повернути ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 09.02.2022 року по справі №953/1957/21, апеляційну скаргу представника Слобожанської митниці Держмитслужби Тиндика М.В. залишено без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення, залишено без змін.

На даний час вилучені по протоколу про ПМП № 0962/80700/20 від 19.11.2020 валютні цінності в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі сорок) рублів РФ не повернуті ОСОБА_1 .

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням постанови Київського районного суду від 09.03.2021 року по справі №953/1957/21, отже за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, проте не погоджується з підстав і мотивів таких висновків з наступних підстав.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)).

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття «публічно-владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (пункт 72), від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (пункт 28), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 34)).

Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких нібито є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (див. постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (пункт 21), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 15 лютого 2022 року у справі № 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.16) і № 922/1830/19 (пункт 7.1), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.17) і № 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55)). Це випливає, зокрема, з частини четвертої статті 56 ГПК України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 38)).

Отже, те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з відповідача коштів, які утримуються без достатньої правової підстави, певний орган державної влади Харківську митницю як відокремлений підрозділ Держмитслужби не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанову про застосування штрафу та забезпечив стягнення останнього до бюджету. Подальше намагання позивача повернути від відповідача відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема Харківська митниця як відокремлений підрозділ Держмитслужби, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.

Публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися. Так, з матеріалів справи встановлено, що постановою Київського районного суду від 09.03.2021 року по справі №953/1957/21, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.472 МК України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Вилучені по протоколу про ПМП № 0962/80700/20 від 19.11.2020 валютні цінності в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі сорок) рублів РФ повернути ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 09.02.2022 року по справі №953/1957/21, апеляційну скаргу представника Слобожанської митниці Держмитслужби Тиндика М.В. залишено без задоволення. Постанову Київського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення, залишено без змін.

Вилучені по протоколу про ПМП № 0962/80700/20 від 19.11.2020 валютні цінності в сумі 543050 (п`ятсот сорок три тисячі сорок) рублів РФ не повернуті ОСОБА_1 . Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача та підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що вимога, яку заявив позивач, належить до юрисдикції цивільного судочинства. З огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення коштів, після скасування постанови ПМП № 0962/80700/20 від 19.11.2020, які знаходяться у відповідача без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 08.08.2023 року № 910/5880/21.

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини стосуються повернення майна яке знаходяться у відповідача без достатньої правової підстави, отже, спір у цій справі не є публічно-правовим.

Для розгляду такого спору встановлений інший порядок судового провадження положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням встановлених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що характер та зміст зазначених спірних правовідносин та суб`єктний склад їхніх учасників вказують на те, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

При цьому, згідно з ч.6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі зазначеної правової норми колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з неправильних міркувань.

Тому, на підставі наведених доводів та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження, однак при формуванні цього висновку виходив з помилкових мотивів.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови у відкритті провадження, оскільки висновок суду про відмову у відкритті провадження є вірним.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/2532/23 - змінити в частині мотивів та підстав відмови у відкритті провадження.

Решту ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/2532/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський