Справа № 520/25293/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позову
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі за текстом - позивач, заявник) до Приватного акціонерного товариства "Грета" (в особі Харківської філії приватного акціонерного товариства "Грета") про стягнення адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, та пені у сумі 154497,37 грн., -
Ухвалою від 13.09.2023 р. позов було залишено без руху у зв`язку із наявністю недоліків в оформленні у вигляді ознак звернення до суду із пропуском строку.
15.09.2023 р. позивач подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення, вирішуючи яку, суд зазначає, що спір склався з приводу сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій за 2022 рік, строк на сплату яких сплив 15.04.2023 р.
Отже, позов мав бути поданий до суду до 16.07.2023 р., у той час як фактично надійшов 12.09.2023 р.
Позивачем було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, умотивоване тим, що даний позов вже заявлявся у межах строку, однак був повернутий через несплату судового збору. Після надходження асигнувань позивач повторно звертається до суду із даним позовом і вважає ці причини поважними.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2023р. ці мотиви заявника були визнані неповажними причинами пропуску строку на звернення до суду.
У поданій 15.09.2023 р. новій заяві позивач стверджує, що у 2022 році був оновлений правовий інструментарій визначення даних по роботодавцям з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (за даними ЄСВ). Таким чином, в автоматизованому режимі (без стороннього втручання) у новому програмному комплексі «Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю» Централізованого банку даних з проблем інвалідності по звітам роботодавців до Пенсійного фонду України виявлено всіх роботодавців (раніше були лише ті, хто самостійно надавав до відділення Фонду звіт за формою №10-ПОІ), які не виконують нормативи робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік. По Харківській області суттєво зросла така кількість роботодавців, і тому, відділенню Фонду не вистачило запланованого судового збору на подання в строк позовів по всім боржникам. Крім того, посилався на значний обсяг роботи, який через викладені обставини був змушений виконувати працівник юридичного сектору.
Вирішуючи питання поважності причин несвоєчасного подання позову, суд виходить із таких підстав та мотивів.
За змістом п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України кожен учасник суспільних відносин повинен забезпечити дотримання обов`язку вчинення процесуальних дій із захисту прав та інтересів у судовому порядку у строк, визначений відповідним процесуальним законом.
Строки звернення до адміністративного суду визначені положеннями ст.122 КАС України і відносно ініційованого заявником спору підлягають застосуванню приписи ч.4 ст.122 КАС України, де передбачено тримісячний строк звернення до суду.
Суд відзначає, що згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
У силу приписів ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуальної дії.
Суддя зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Висновки Верховного суду з приводу застосування ст.ст.118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. по справі №990/154/22, у постанові Верховного Суду від 12.09.2019р. по справі №826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 28.03.2023р. по справі №826/3318/17.
Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.
Встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин, що узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду від 12.09.2019р. №826/3318/17.
Постанова Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 містить правовий висновок, згідно з яким причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

В ухвалі від 20.10.2022р. Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022р. у справі №9901/462/21 сформульовані правові позиції, у силу яких учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Стосовно дії правового режиму воєнного стану суддя повторно звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)/2022 та у рішенні Конституційного Суду України (другий сенат) від 06.04.2022р. №1-р(ІІ)/2022 констатовано, що 20.02.2014р. була розпочата агресія Російської Федерації проти України, яка набула повномасштабного характеру з 24.02.2022р.

При цьому, у нормах Закону України від 15.03.2022р. №2123-ІХ факт такої агресії було використано законодавцем у якості причини для зменшення тривалості строку звернення до (а не у якості фактору збільшення тривалості строку звернення до суду), позаяк у період дії правового режиму воєнного стану публічні інтереси суспільства у відносинах, де учасником є Держава Україна набувають пріоритету над власними інтересами приватних осіб.

Крім того, у силу правової позиції постанови Верховного Суду від 10.01.2023 р. по справі №640/3489/21, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Верховний Суд зазначив, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Звідси слідує, що сама по собі обставина військової агресії російської федерації проти України та обставина введення у дію правового режиму воєнного стану поза межами конкретної життєвої ситуації не може автоматично виправдовувати несвоєчасність звернення до суду.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що "…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді відкриття провадження у справах, строк звернення до суду в яких не дотримано.

За змістом постанови Верховного Суду від 28.03.2023р. по справі №420/9405/22 у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору органом чи тимчасова відсутність таких коштів.

З огляду на викладене, посилання позивача на початкове вчасне звернення до суду, але без доказів сплати судового збору через відсутність відповідних асигнувань, не може бути кваліфіковано судом у якості поважної причини пропуску строку на звернення до суду.

Крім того, суд з розумінням ставиться до життєвої ситуації, у яку потрапляє працівник в умовах наслідків дії правового режиму воєнного стану, а також змін у правовому регулюванні діяльності, однак не може визнати це поважною причину пропуску строку, оскільки такий довід свідчить про неналежну організацію роботи владного суб`єкта і не є ознакою добросовісної поведінки.

Таким чином, суд доходить до переконання про те, що заявник не подав до суду доказів існування поважних причин непереборної дії, котрі б не залежали від вільної волі заявника на невідкладне звернення до суду.

Відсутність поданих заявником на вимогу суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду згідно з ч.2 ст.123, ч.6 ст.161, п.1 ч.4 ст.169 КАС України зумовлюють прийняття процесуального рішення про повернення позову.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118, 121-123, 160, 169, 161, 171, 173, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суддя -

ухвалив:

1. Заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 15.09.2023 р. - залишити без задоволення.

2. Вимоги ухвали суду від 13.09.2023 р. по справі №520/25313/23 - визнати невиконаними

3. Позов - повернути.

4. Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення. 5. Копію ухвали надіслати заявникові.

6. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя Сліденко А.В.