Справа № 205/5746/23
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

08.09.2023 Єдиний унікальний номер 205/5746/23
Номер провадження 2а/205/64/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу, закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з вищеназваним адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 13/М від 15.05.2023 року, винесену начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро Ніколенко О.В., відповідно до якої на нього, Позивача, було накладено штраф у розмірі 3 400 грн. 00 коп., за порушення вимог ч. 11 ст. 38 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою, при розгляді справи відносно нього суб`єктом владних повноважень не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на адміністративний позов не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач подав до суду письмову заяву, у якій просить розглянути адміністративну справу без його участі за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 15.05.2023 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро Ніколенко О.В., було винесено постанову № 13/М, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

У вказаній Постанові зазначено, що 28.04.2023 року об 11 год. 20 хв. до Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро прибув Круль Сергій Олександрович, в ході бесіди та звірки облікових даних було встановлено, що ОСОБА_1 згідно повістки від 22.10.2022 року та 24.10.2022 року до Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Також у такій постанові вказано, що ОСОБА_1 з 2004 року лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби не проходив, у Новокодацькому районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки жодного разу не з`являвся, про зміну сімейного стану, адресу свого місця реєстрації, нового місце роботи такий центр не повідомив, чим порушив ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Судом також встановлено, що в даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу правомірності притягнення позивача, до адміністративної відповідальності, та накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.210-1 КУпАП.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною другою статті 210-1КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18 роз`яснив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022 р. Указами Президента України № 64/2022 введений в Україні воєнний стан, № 65/2022 в Україні оголошена загальна мобілізація.

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період, а відтак інкриміновані позивачеві суспільно-шкідливі діяння, об`єктивна сторона яких наведена у спірній постанові, дійсно мають кваліфікуватись за ч. 2 ст. 210-1 КупАП.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами КУпАП.

Згідно положень статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

При цьому диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого вищенаведеною ч. 2 ст. 210 КУпАП, є банкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають правила військового обліку.

В даному випадку позивачеві інкримінується порушення ним ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог вказаної ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка передбачає обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Таким чином, суб`єктом даного адміністративного правопорушення, визначеного ст. 210-1 КУпАП може бути тільки конкретна особа (спеціальний суб`єкт): призовник, військовозобов`язаний, резервіст.

В даному випадку у спірній постанові взагалі відсутні відомості про те ким, в контексті даних ознак вказаного правопорушення, є позивач, зокрема не вказано що така особа є або призовником або військовозобов`язаним або резервістом, тобто не наведені дані, що дозволяють віднести позивача до спеціального суб`єкту вказаного правопорушення.

Також інкримінуючи позивачеві порушення правил військового обліку, що виразилось у неповідомленні про зміну облікових даних, суб`єкт владних повноважень, всупереч ст. ст. 245, 280 КУпАП, не встановив та не зазначив, які саме облікові дані були змінені позивачем, в чому полягали зміни перерахованих у спірній постанові облікових даних.

Зокрема, у постанові зазначено про те, що змінив облікові дані щодо сімейного стану, адреси місця проживання (перебування), місця роботи, однак не зазначено, та не надано суду будь-яких доказів, на підставі яких уповноважена особа дійшла висновку про те, що мала місце зміна таких облікових даних.

Суд із вказаного приводу зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами.

При цьому згідно зі статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18, колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Приписами статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

В даному випадку позивач свою вину у скоєнні вказаного адміністративного проступку не визнав та просив закрити провадження у справі, однак всупереч вимог статті 77 КАС України відповідач не спростував доводів позивача про незаконність винесеної постанови та не врахував його пояснення по суті справи.

Крім цього суд враховує, що вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута за відсутності позивача, як особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності.

При цьому позивач заперечує обставину повідомлення його про день та час розгляду такої справи про адміністративне правопорушення, а відповідач при цьому не надає суду докази того, що позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд із вказаного приводу зазначає, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №676/752/17, від 21.03.2019 року у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17 та від 06.02.2020 року у справі №205/7145/16-а.

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний за своїм змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі №591/2794/17, від 06.02.2020 року у справі №05/7145/16-а, від 21.05.2020 року у справі №286/4145/15-а, від 3103.2021 року у справі №676/752/17 та від 25.05.2022 року у справі №465/5145/16-а.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна постанова № 13/М від 15.05.2023 року, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп., винесена відповідачем за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, а також достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача відповідачем виконані вимоги ст.ст.254-256, 268, 277, 277-2, 280 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Так само згідно п.3 ч.1 ст. 293 КУпАП передбачено, що розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення, перевіряючи законність та обґрунтованість винесеної постанови суд може прийняти рішення про скасування постанови і надсилає справу на новий розгляд.

Оскільки в даному випадку судом встановлено, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, то є наявними підстави для її скасування.

При цьому, за наведених вище обставин, оцінку правильності висновків щодо доведеності вини позивача у вчиненні останнім адміністративного правопорушення, за викладених в оскаржуваній постанові обставин, суд позбавлений можливості, у зв`язку із чим вимога позивача про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення) задоволенню не підлягає.

Тому суд задовольняє позов частково, а саме скасовує спірну постанову, а справу надсилає до Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро на новий розгляд. При цьому фактично справа відповідачу не надсилається, так як оригінал справи про адміністративне правопорушення знаходиться у відповідача.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягає стягненню з Територіального центру комплектування та соціальної підтримки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.121,213,222,254,258,288 КУпАП, ст.ст.1,2,19,20,72,77,96,229,242-246, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу, закриття провадження по справі задовольнити частково.

2. Постанову № 13/М від 15.05.2023 року, винесену начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро Ніколенко О.В.,, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп., за порушення вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - скасувати.

3. Справу про вчинення 15.05.2023 року ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, надіслати на новий розгляд до Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального центру комплектування та соціальної підтримки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. В. Мовчан