Справа № 240/34799/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/34799/22

Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

14 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 28.10.2022 № 1-0650.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що наявні підстави для застосування пільги відповідно до п."є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України (ПК України), адже належна позивачу будівля належить до промислових об`єктів.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що з 23.04.2013 позивачу на праві приватної власності належить приміщення бетонної комори, номер запису про право власності 768663, по АДРЕСА_1 , загальною площею 638,9 кв.м.

28.10.2022 Головним управлінням ДПС у Житомирській області на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України сформоване податкове повідомлення-рішення № 1-0650 про визначення ОСОБА_2 податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік на суму 38334,00 грн.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, а тому звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має право на застосування пільги відповідно до п.п. "ж" 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що позивач не обґрунтовує позовні вимоги необхідністю застосування податкової пільги, передбаченої п.п. "ж" 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, водночас, зазначає про необхідність застосування податкової пільги відповідно до п.п. "є" 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, адже позивач не має права на пільгу, передбачену п.п. "є" 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, виходячи з наступного

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. "є" 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Норма підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 ПК України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 ПК України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою сформовано новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно висновків Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах від 07.09.2021 у справі №819/60/18, від 18.10.2021 у справі №2040/7391/18 та від 24.11.2021 у справі №520/7962/19, застосування підпункту "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов: використання таких об`єктів, з врахуванням виду їх діяльності, за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду); віднесення будівлі за ДК 018-2000 до групи 125 «Будівлі промислові та склади».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457 (ДК 009:2010), складовою якого є Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД), процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", В "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та Е "Будівництво".

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики. Група "Будівлі промислові та склади" (код 125) включає клас - "Будівлі промислові" (код 1251) та дев`ять підкласів.

Належний позивачу об`єкт за своїми ознаками відповідає класу будівель промисловості Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 відноситься до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", код 1252.9 "Склади та сховища інші".

Тобто, за технічними характеристиками належна позивачу на праві приватної власності будівля може належати до об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у пп. "є" 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Відповідачем не обґрунтовано протилежного.

Разом з цим, позивачем не доведено того, що належний йому об`єкт використовується для промислового виробництва, що виключає можливість застосування у даному випадку пп. "є" 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України та свідчить про правомірність та відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 28.10.2022 № 1-0650.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, при цьому суд першої інстанції не врахував, що спірним у цій справі є питання наявності у позивача пільга, передбаченої п.п. "є" 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а не п.п. "ж" 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, наведені судом першої інстанції мотиви відмови у задоволенні позову не відповідають змісту доводів позовної заяви та спірних правовідносин, рішення суду першої інстанції належить змінити у частині мотивів його ухвалення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року змінити у частині мотивів його ухвалення з урахуванням даної постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.