Справа № 440/8179/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/8179/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/8179/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В:

17.06.2023 ОСОБА_1 направила до Полтавського окружного адміністративного суду позов (надійшов до суду 20.06.2023), що заявлений до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУДПС), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 12.02.2020 №Ф-2950-51/1431-У про нарахування недоїмки в розмірі 29 293,44 грн та вимогу від 15.04.2021 №№Ф-2950-51/698-У про нарахування недоїмки в розмірі 37 788,74 грн та про сплату боргу в розмірі 8495,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність прийнятих щодо неї рішень з огляду на те, що у спірний період єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ) сплачувався за неї підприємством, з яким позивач перебуває у трудових відносинах. З урахуванням факту сплати ЄСВ роботодавцем, а також з огляду на відсутність доходу від власної підприємницької діяльності, у позивача відсутній обов`язок зі сплати ЄСВ.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов відповідач обстоює позицію, відповідно до якої рішення щодо донарахування ЄСВ є правомірними, оскільки заборгованість утворилася у зв`язку з несплатою ЄСВ за 2017-2020 роки платником такого внеску - фізичною особою-підприємцем, інформація про припинення підприємницької діяльності якого відсутня. Вказує на обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом (а.с. 49-53).

У відповіді на відзив позивач наполягав на обставинах дотримання строку звернення до суду, оскільки оскаржувані вимоги направлялися за колишнім місцем реєстрації позивача, у зв`язку з чим про їх існування їй стало відомо лише в січні 2023 року після відкриття виконавчих проваджень і отримання відповідних повідомлень у додатку "Дія" (а.с. 72).

В запереченнях відповідач наголосив на тому, що оскаржувані вимоги направлялися за податковою адресою позивача, що внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, а тому відповідно до п. 42.5 ст. 42 Податкового кодексу України такі вимоги вважаються врученими належним чином (а.с. 76-77).

Розгляд справи, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУДПС (Горішньоплавнівська ДПІ) як фізична особа - платник податків з 04.07.2003. Інформація щодо припинення підприємницької діяльності відсутня.

Як стверджує позивач, 04.07.2003 вона набула статусу фізичної особи-підприємця. Разом з тим, протягом усього періоду, за який відповідач здійснив нарахування недоїмки зі сплати ЄСВ, вона працювала за трудовим договором в АТ "Укрсиббанк", тоді як підприємницька діяльність в якості ФОП протягом указаного періоду нею не здійснювалася.

У січні 2023 року їй стало відомо про наявність виконавчих проваджень №70694449 від 10.01.2023 та №70855468 від 25.01.2023 з виконання вимог відповідача:

- від 12.02.2020 №Ф-2950-51/1431-У про сплату недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн (а.с. 12);

- від 15.04.2021 №Ф-2950-51/698-У про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 37788,74 грн та сплату боргу в розмірі 8495,30 грн (а.с. 13).

Не погодившись із правомірністю вказаних вимог, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі Закон №2464-VI).

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 1 п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"), єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до абзаців 1 та 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками, у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу 2 п. 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (надалі Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера Ю (вимога до юридичної особи) або Ф (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера У (узгоджена вимога). В третій частині літера "У" (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі. Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника. Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У пункті 7 розділу VI Інструкції №449 зазначено, що якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

У цій справі відповідач наполягає на необхідності сплати єдиного внеску позивачем як фізичною особою - підприємцем. Свою позицію фіскальний орган мотивує посиланням на те, що позивач у спірний період був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, а відсутність у нього доходу від підприємницької діяльності не є визначальною ознакою для сплати єдиного внеску, оскільки Закон №2464-VI зобов`язує таку особу сплатити єдиний внесок і у разі відсутності доходу від ведення підприємницької діяльності. В обґрунтування правомірності цих доводів відповідач посилається на приписи абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, ОСОБА_1 була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі у статусі ФОП 04.07.2003.

Дата взяття на облік позивача в Горішньоплавнівській ДПІ ГУДПС 04.07.2003.

Як зазначив відповідач у відзиві на позов, станом на 22.02.2023 заборгованість по єдиному внеску складає 37788,74 грн. Згідно з інтегрованою карткою по єдиному внеску за ОСОБА_1 числиться заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань, а саме: по строку сплати 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн за 2017 рік сплата відсутня; по строку сплати 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн за 1 квартал 2018 року сплата відсутня; по строку сплати 19.07.2018 в сумі 2457,18 грн за 2 квартал 2018 року сплата відсутня; по строку сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн за 3 квартал 2018 року сплата відсутня; по строку сплати 21.01.2019 в сумі 2457,18 грн за 4 квартал 2018 року сплата відсутня; по строку сплати 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн за 1 квартал 2019 року сплата відсутня; по строку сплати 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн за 2 квартал 2019 року сплата відсутня; по строку сплати 21.10.2019 в сумі 2754,18 грн за 3 квартал 2019 року сплата відсутня; по строку сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн за 4 квартал 2019 року сплата відсутня; по строку сплати 21.04.2020 в сумі 2078,12 грн за 1 квартал 2020 року сплата відсутня; по строку сплати 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн за 2 квартал 2020 року сплата відсутня; по строку сплати 19.10.2020 в сумі 3178,12 грн за 3 квартал 2020 року сплата відсутня; по строку сплати 19.01.2021 в сумі 2200,00 грн за 4 квартал 2020 року сплата відсутня.

У зв`язку з цим суд зазначає, що соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту. Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що за висновками сформульованими Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Суд зазначає, що в інтегрованій картці по єдиному внеску (код платежу 71040000) станом на 12.07.2023 за ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується заборгованість у сумі 37788,74 грн.

За доводами контролюючого органу, всупереч обов`язкам платника ЄСВ ОСОБА_1 не нарахувала та не сплатила у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за 2017-2020 роки у загальному розмірі 37788,74 грн.

Внаслідок цього в облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та в інтегрованій картці платника відображено недоїмку зі сплати єдиного внеску, яка складає 37788,74 грн.

Разом з цим суд звертає увагу на той факт, що позивач у 2017-2020 роках перебувала у трудових взаємовідносинах з Акціонерним товариством "Укрсиббанк", отримувала дохід і за неї сплачувався ЄСВ роботодавцем, що підтверджується довідкою форми ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с. 24-26).

Закон №2464-VI не містить норм щодо обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок за себе самостійно у разі, коли така особа не веде активну підприємницьку діяльність, натомість працевлаштована, як найманий працівник за трудовим договором, і єдиний внесок за неї сплачує роботодавець.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

Крім того, визначальним у контексті саме цього спору, на думку суду, є мета сплати єдиного внеску - отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку.

Позивачу таке право гарантоване за рахунок його участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманого працівника та сплати єдиного внеску за нього роботодавцем за основним місцем роботи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період.

Отже, відповідач безпідставно сформував вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2950-51/1431-У від 12.02.2020, №Ф-2950-51/698-У від 15.04.2021, якими ОСОБА_1 повідомлено про необхідність сплати недоїмки з ЄСВ.

З приводу доводів представника відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду за оскарженням вимог, які свого часу були направлені за податковою адресою ОСОБА_1 , що вказана в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податку, суд зазначає, що у даному випадку сукупність обставин у вигляді доведеного порушення права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду з цим позовом, та зміни нею місця свого проживання, через що вона не змогла отримати спірні вимоги, свідчить на користь висновку про те, що застосування судом строків звернення призведе до утворення ситуації невиправданого формалізму, який перешкоджатиме особі у здійсненні доступу до суду з одного боку, а суду - у забезпеченні завдань адміністративного судочинства, визначених ч. 1 ст. 2 КАС України, з іншого.

З огляду на це суд не знаходить підстав для зміни висновку щодо дотримання позивачем строку звернення з позовом до суду, сформульованого в ухвалі від 04.07.2023.

За таких обставин суд визнає протиправними перелічені вище вимоги податкового органу, у зв`язку з чим скасовує їх.

Тож позов належить задовольнити у повному обсязі у спосіб обраний позивачем.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справ.

Відтак, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2147,20 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимог - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2950-51/1431-У від 12.02.2020, №Ф-2950-51/698-У від 15.04.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192; вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун