Справа № 120/6682/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 вересня 2023 р. Справа № 120/6682/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Державної установи "Центр пробації" (вул. Ю. Іллєнка, 81, м. Київ, 04050)

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Державної установи "Центр пробації" (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати при звільненні позивачеві грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування; стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 729 грн. 04 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що наказом відповідача від 09.01.2023 року №20-к його звільнено 20.01.2023 року за п. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів). Однак на момент звільнення позивачеві не виплачено грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання клопотання про поновлення строку звернення до суду.

01.06.2023 року за вх. № 29537/23 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої, зокрема додано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.06.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.06.2023 року за вх.№33570/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що позивач звернувся із до нього рапортом про нарахування та виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Після отримання рапорту відповідачем підготовлено довідку від 06.03.2023 № 1065 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на суму 18 729,04 грн., відповідно до п. 60 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби №578, яку надіслано до філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області для ознайомлення з нарахованою сумою компенсації. Позивач ознайомилася з довідкою 30.02.2023 року. Відповідач звертає увагу, що абз. 2 п. 22 Порядку №578 визначено,що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Кірм того відповідач наголошує, що довідка від 06.03.2023 № 1065 знаходиться на опрацюванні у відділі бухгалтерського обліку та звітності Центру пробації та у подальшому платіжна інструкція для виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна позивачу буде направлена до Державної казначейської служби України, за наявності кошторисних призначень. З огляду на викладене відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач проходив в службу в Жмеринському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації».

Наказом відповідача №20/к від 09.01.2023 року позивача звільнено зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

На підставі вищевказаного наказу відповідачем складено довідку №1065 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума до виплати становить 18 729 грн. 04 коп.

14.04.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно.

Листом від 25.04.2023 року відповідач повідомив позивача про те, що організаційно-розпорядчими документами Державної установи «Центр пробації» не передбачено строки розгляду довідок про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Водночас зазначено, що довідка позивача та оформлені документи на оплату надійшли до відділення фінансування, бухгалтерського обліку та звітності. Документи на оплату за належні до видачі предмети речового майна надаються на виконання до Державної казначейської служби за наявністю кошторисних призначень. Органи Казначейства здійснюють платежі за дорученням клієнтів за визначеною черговістю з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунку. Компенсація за належні до видачі предмети речового майна не належить до переліку першочергових платежів.

Доказів виплати позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно матеріали справи не містять.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати при звільненні зазначеної компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України від 23.06.2005 №2713- IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. При цьому, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань, а також Кодекс законів про працю України в тій частині, коли спеціальними нормами не врегульовані відносини спеціальними нормативно-правовими актами.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (ч. 5 ст. 21 Закону №2713-IV).

П. 1 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого 14.08.2013 року постановою Кабінету Міністрів України №578 (далі - Порядок №578), зазначено, що цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Відповідно до п. 27 Порядку №578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Згідно з п. 23 Порядку №578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України, державної установи Центр пробації відповідно до їх закупівельної вартості.

Відповідно до п. 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Відтак, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення на підставі їх заяви виплачується грошова компенсацію замість предметів речового майна особистого користування, у зв`язку з чим оформляється відповідна довідка.

В ході розгляду справи судом встановлено, що наказом відповідача №20/к від 09.01.2023 року позивача звільнено зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

На підставі вищевказаного наказу відповідачем складено довідку №1065 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума до виплати становить 18 729 грн. 04 коп.

14.04.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно.

У відповідь на звернення позивача відповідач повідомив про те, що грошова компенсація не належить до переліку першочергових платежів, а тому буде нарахована за наявністю кошторисних призначень

Доказів виплати відповідачем компенсації позивачу до суду не надано.

В контексті наведеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Також, Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність (а не дії як зазначає позивач) щодо виплати позивачеві компенсації за неотримане речове майно.

При цьому, суд враховує, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже враховуючи вищенаведене, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 18 729 грн. 04 коп.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 729 грн. 04 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на викладене суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде стягнення вказаної суми компенсації на користь позивача оскільки така компенсація вже розрахована відповідачем, про що свідчить довідка №1065.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 1073, 60 грн.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 805, 20 грн.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання дій протиправними та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" щодо виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування

Стягнути з Державної установи "Центр пробації" на користь ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 729 грн. 04 коп. відповідно до довідки №1065.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної установи "Центр пробації" за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 805 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна установа "Центр Пробації" Міністерства юстиції України (вул. Ю. Іллєнка, 81, м. Київ, 04050, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.09.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна