Справа № 380/12597/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/12597/22 пров. № А/857/11709/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправними дій щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії по інвалідності, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Качур Р.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.05.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 80 % сум грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити з 05.03.2020р. перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення та виплачувати її в подальшому;

стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. за надання правової допомоги (а.с.1-6).

Ухвалою суду від 25.11.2022р. позовну заяву залишено без руху для подання до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наданням на доказів поважності причин пропуску строку (а.с.29-30).

Згідно ухвали суду від 30.11.2022р. позовну заяву залишено без розгляду (а.с 40-41).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/12597/22 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.71-74).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.19 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2023р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.83-85).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.90-97).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у лютому 2003 року за 32 роки вислуги на військовій службі йому призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 90 % від відповідних сум грошового забезпечення.

На підставі поданої заяви від 05.03.2020р. його переведено на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 80 % від суми грошового забезпечення.

На виконання вимог постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відповідач провів перерахунок його пенсії з 01.01.2018р., виходячи з розміру 70 % грошового забезпечення.

Разом з тим, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2021р. у справі № 380/15447/21 зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2018р. по 05.03.2020р. перерахунок пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення.

Отже, вказаним рішенням суду підтверджено право позивача на виплату пенсії в розмірі 90 % від суми грошового забезпечення.

Відтак, вважає дії відповідача щодо встановлення при переведенні на пенсію по інвалідності з 05.03.2020р. розміру пенсії 80 % протиправними та такими, що порушують право позивача на належний соціальний захист.

В обґрунтування своїх доводів покликається на усталену судову практику суду касаційної інстанції та Конституційного Суду України. Так, вказав, що згідно практики суду касаційної інстанції підставою для зменшення основного розміру пенсії є положення ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при цьому положення цієї статті застосовується при призначенні пенсії, а не під час її перерахунку. Змінною величиною при перерахунку пенсії є саме грошове забезпечення, а не його відсотковий розмір, який визначається лише при призначенні пенсії та не підлягає зміні при її перерахунку. При цьому, зміна розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії не впливає на відсоток визначення основного розміру пенсії; змінною величиною для перерахунку пенсії є саме розмір грошове забезпечення.

Також ним не пропущений строк звернення суду із даним позовом, що підтверджено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. у цій справі.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Львівській обл.; є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії № НОМЕР_1 від 04.03.2020р. (а.с.11).

Починаючи з 26.02.2003р., позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 90 % грошового забезпечення (а.с.7).

З 01.01.2018р. ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення (а.с.8).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 05.03.2020р. про переведення його на пенсію по інвалідності, відповідно до протоколу за пенсійною справою № (Міноборони) від 05.03.2020р. згідно з Законом України № 2262-ХІІ позивача переведено на пенсію по інвалідності у розмірі 80 % грошового забезпечення (а.с.9).

Також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2021р. у справі № 380/15447/21 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Львівській обл. задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській обл., які полягають у зменшенні основного розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 70 % сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018р. до 05.03.2020р., а також у зменшенні розміру пенсії за рахунок виплати з 05.03.2019р. - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., а також у відмові провести перерахунок пенсії з урахування сум додаткових видів грошового забезпечення на підставі поданої Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідки № С/1640 від 14.07.2021р.; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити з 01.01.2018р. по 05.03.2020р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах, визначених постановами КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум (а.с.12 і на звороті).

На виконання цього рішення суду, яке набрало законної сили 21.01.2022р., відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл. провів перерахунок пенсії позивача за період з 01.01.2018р. по 05.03.2020р., виходячи з розміру 90 % сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо зменшення основного розміру його пенсії по інвалідності з 90 % до 80 % сум грошового забезпечення під час її виплати, починаючи з 05.03.2020р., позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно вимог ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» розмір пенсії осіб з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи становить 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Жодних змін зазначена стаття щодо відсоткового співвідношення розміру пенсії по інвалідності до грошового забезпечення, як до призначення пенсії позивачу, так і після її призначення не зазнавала.

Таким чином, відповідач правомірно встановив ОСОБА_1 розмір пенсії по інвалідності з 05.03.2020р. виходячи з розміру 80 % відповідних сум грошового забезпечення, оскільки саме такий розмір пенсії, визначено ст.21 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому посилання позивача на приписи ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не впливають на правильність встановлення основного розміру його пенсії по інвалідності. Переведення позивача на вказаний вид пенсії зумовлене поданням останнім відповідної заяви від 05.03.2020р., в якій позивач просив пенсійний орган перевести його на пенсію по інвалідності без зазначення бажаного розміру пенсії.

Крім того, обставини щодо наявності у позивача права на отримання пенсії у більшому відсотковому розміру були відомі позивачу, про що свідчить звернення до суду із відповідним позовом у межах адміністративної справи № 380/15447/21.

Доказів звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії з урахуванням положень ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не надано.

Отже, дії відповідача щодо встановлення відсоткового значення основного розміру пенсії позивача по інвалідності з 05.03.2020р. не можуть вважатися протиправними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» /Закон № 2262-ХІІ/.

Вказаний Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно п.«а» ст.1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.

Частиною 1 ст.2 вказаного Закону встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону, призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років і більше.

Згідно ч.2 ст.13 зазначеного Закону /у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії/ загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

У подальшому до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було вносено зміни Законом України від № 3668-VI 07.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та Законом України № 1166-VII від 27.03.2014р. «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», внаслідок яких максимальний розмір пенсії при її призначенні змінено з 90 % до 80 %, а з 01.05.2014р. - до 70%.

Спірним у цій справі є встановлення позивачу з 05.03.2020р. основного розміру пенсії по інвалідності 80 % грошового забезпечення (після переходу з попередньої пенсії за вислугу років).

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 26.02.2003р., позивач отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з 90 % грошового забезпечення.

Із 05.03.2020р. позивача за його заявою переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, органом пенсійного фонду, у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про переведення на інший вид пенсії, переведено позивача з 05.03.2020р. на бажаний вид пенсії та призначено згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію по інвалідності з 05.03.2020р. довічно.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені у ст.18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якою пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби.

Статтею 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Відповідно до ст.23 цього Закону у разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що при здійсненні перерахунку пенсії військовослужбовця підлягає застосуванню відсотковий коефіцієнт грошового забезпечення, який був визначений законодавством на час призначення особі пенсії.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що з 05.03.2020р. позивача на підставі його заяви від 05.03.2020р. переведено на пенсію по інвалідності, а не здійснено призначення пенсії відповідно до іншого законодавства чи перерахунок вже призначеної пенсії.

Отже, відповідачем правомірно застосовано відсотковий коефіцієнт, регламентований законодавством, чинним на вказану дату, для обчислення пенсії по інвалідності, а саме 80 %.

Доводи апелянта про те, що відповідно до ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за вислугу років, а тому, на його переконання, така пенсія мала бути йому призначена в розмірі 90 % грошового забезпечення, апеляційний суд відхиляє, оскільки законодавча норма, на яку посилається апелянт передбачає можливість призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років, визначеному законодавцем на певну дату, а саме дату призначення пенсії по інвалідності.

Разом з тим, станом на дату переведення позивача на пенсію по інвалідності розмір коефіцієнту пенсії за вислугу років законодавством визначався у розмірі 70 %, отже відповідачем при призначенні позивачу 05.03.2020р. пенсії по інвалідності застосовано найкращий для нього варіант з числа можливих (коефіцієнт 80%).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для проведення перерахунку і виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 05.03.2020р., виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення та відповідно виплати такої в подальшому.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 80 % сум грошового забезпечення, здійснення з 05.03.2020р. перерахунку і виплати пенсії позивачу, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення та відповідно виплати такої в подальшому слід вважати необґрунтованими і безпідставними.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, тому відповідно не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. за надання правової допомоги у розглядуваній справі.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2023р. в адміністративній справі № 380/12597/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Дата складання повного тексту судового рішення: 14.09.2023р.