Справа № 160/5791/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/5791/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року (суддя Кучугурна Н.В.) в справі № 160/5791/22 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними, скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Індустріальним відділ ДВС) про визнання протиправними дій щодо винесення постанови ВП №45352333 від 12 грудня 2018 року про накладення штрафу та постанови ВП №45352333 від 13 травня 2021 року про внесення змін до постанови про накладення штрафу, скасування постанови ВП №45352333 від 12 грудня 2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 , скасування постанови ВП №45352333 від 13 травня 2021 року про внесення змін до постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправною і скасовано постанову ВП №45352333 від 12 грудня 2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, закрити провадження у справі.

Із посилання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в справі № 2610/27695/2012, Верховного Суду в справі № 2312/95/2012 зазначає, що скаргу на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів належить розглядати в порядку цивільного судочинства, тому вважає, що справа розглянута адміністративним судом із порушенням правил юрисдикції.

Звертає увагу, що позивачем не реалізоване право на оскарження розміру заборгованості з аліментів у межах ВП № 45352333.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2014 року державним виконавцем Індустріального відділу ДВС відкрито виконавче провадження ВП №45352333 з виконання виконавчого листа №2/199/711/13, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку.

12 грудня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу ДВС у виконавчому провадженні ВП №45352333 винесена постанова відповідно до п. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 46 812,92 грн. (50% суми заборгованості зі сплати аліментів) на користь стягувача ОСОБА_1 .

Постановою встановлено, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Згідно з довідкою-розрахунком станом на 30 листопада 2018 року борг складає 93 625,84 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим документом №2/199/711/13 від 22 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з цією довідкою за період з 31 жовтня 2012 року по 13 травня 2019 року заборгованість по аліментним платежам за вказаним виконавчим документом станом на 13 травня 2019 року становить 90 634,76 грн. Борг нараховано відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виходячи із показників середньомісячної заробітної плати з розрахунку на одного штатного працівника по м. Дніпру.

03 червня 2021 року державним виконавцем Індустріального відділу ДВС винесена постанова про внесення змін до постанови про накладення штрафу від 12 грудня 2018 року, відповідно до якої на боржника накладено штраф у розмірі 45 326,35 грн. (50% заборгованості зі сплати аліментів).

Постановою від 03 червня 2021 року встановлено, що 12 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 50% на суму заборгованості 93 625,84 грн., штраф на суму 46 812,92 грн. Державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості боржника та встановлено, що станом на 30 листопада 2018 року у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Згідно з довідкою-розрахунком станом на 30 листопада 2018 року борг становить 90 652,71 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам за виконавчим документом №2/199/711/13 від 22 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 12 січня 2022 року заборгованість по аліментним платежам у ОСОБА_1 відсутня.

Постановою від 14 січня 2022 року виконавче провадження ВП №45352333 закінчене.

Врахувавши, що заява про примусове виконання подана 06 листопада 2014 року, виконавче провадження відкрите 07 листопада 2014 року, а довідка-розрахунок заборгованості за виконавчим документом №2/199/711/13 від 22 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , з огляду на розрахунок якої винесені постанови про накладення штрафу на боржника, свідчить про те, що розрахунок заборгованості здійснено державним виконавцем не з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (06 листопада 2014 року), а з 31 жовтня 2012 року, суд першої інстанції вважав неправомірним і таким, що не узгоджується з приписами частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, нарахування штрафних санкцій, починаючи з 31 жовтня 2012 року.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність постанови про накладення штрафу на позивача.

Суд першої інстанції вважав, що постанова від 03 червня 2021 року про внесення змін до постанови про накладення штрафу від 12 грудня 2018 року не може розглядатися як окремий акт суб`єкта владних повноважень, оскільки вона лише вносить зміни до постанови і може бути розглянута в сукупності з постановою від 12 грудня 2018 року, а після винесення постанови від 03 червня 2021 року постанова від 12 грудня 2018 року вказує на те, що на боржника накладено штраф у сумі 45 326,35 грн.

Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про накладення штрафу, адже оцінка дій відповідача щодо правомірності накладення штрафу досліджується в межах прийняття самої постанови і саме через такий спосіб захисту як визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, права позивача будуть відновлені. У той час, коли самі по собі дії щодо винесення постанови про накладення штрафу не порушують права, свободи та інтереси позивача, адже не мають юридичного наслідку, а відтак не створюють підстав для їх захисту.

Суд доходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині віднесення цієї справи до юрисдикції адміністративних судів, у зв`язку з чим рішення має бути скасоване із закриттям провадження у справі.

Судом встановлено, що 07 листопада 2014 року державним виконавцем Індустріального відділу ДВС відкрито виконавче провадження ВП №45352333 з виконання виконавчого листа №2/199/711/13, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного виконавця від 12 грудня 2018 року у виконавчому провадженні №45352333 відповідно до п. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 46 812,92 грн. (50% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 листопада 2018 року - 93 625,84 грн.) на користь стягувача ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим документом №2/199/711/13 від 22 лютого 2013 року за період з 31 жовтня 2012 року по 13 травня 2019 року заборгованість по аліментним платежам станом на 13 травня 2019 року становить 90 634,76 грн. Борг нараховано відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виходячи із показників середньомісячної заробітної плати з розрахунку на одного штатного працівника по м. Дніпру.

Постановою виконавця від 03 червня 2021 року внесено зміни до постанови про накладення штрафу від 12 грудня 2018 року, здійснено перерахунок заборгованості боржника та встановлено, що станом на 30 листопада 2018 року у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, станом на 30 листопада 2018 року сума боргу становить 90 652,71 грн.

Постановою від 14 січня 2022 року виконавче провадження ВП №45352333 закінчене.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання юрисдикції спору про оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 71 Закону № 1404-VIII визначений порядок стягнення аліментів, за приписами частини чотирнадцятої якої за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби встановлений статтею 74 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За нормами частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У розумінні пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) також містить приписи стосовно можливості оскарження за нормами ЦПК України рішень, дій чи бездіяльності виконавця.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 196 Сімейного кодексу України (далі СК України) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі 2610/27695/2012 відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19), в якій з посиланням на частину другу статті 74 Закону № 1404-VІІІ зроблено загальний правовий висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Так, у постанові від 14 грудня 2021 року в справі 2610/27695/2012 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання предметної юрисдикції справи, предметом оскарження в якій була постанова про накладення державним виконавцем штрафу на боржника у зв`язку з несплатою аліментів, виходила з наступного.

Поняття та різновиди штрафів, що передбачені нормами Закону № 1404-VIII, і штрафу, передбаченого статтею 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), мають різну правову природу, оскільки в останньому випадку штраф є різновидом неустойки - грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Поняття штрафу, вжите у частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, стосується випадків покладення відповідальності на боржника за невиконання рішення, та його стягнення проводиться на користь держави.

У той час як суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, перераховуються на користь стягувача аліментів.

Указане, на думку Великої Палати Верховного Суду, свідчить про те, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в частині другій статті 63 Закону № 1404-VIII, частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, та штрафу, передбаченого частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, є відмінними, оскільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII. Це дає можливість тлумачити частину другу статті 74 Закону № 1404-VIII таким чином, що оскарження постанов виконавців про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів має відмінний порядок від оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Також Великою Палатою Верховного Суду враховано, що відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом й такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства.

Порядок стягнення аліментів, крім норм СК України, регулюється також положеннями статті 71 Закону № 1404-VIII, якою передбачається, серед іншого, накладення на користь стягувача штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідних розмірах (частина чотирнадцята).

Оскільки предметом регулювання за указаними нормами є як визначення розміру заборгованості за аліментами, так і накладення штрафів за наявності заборгованості, порядок вирішення спору як щодо розміру заборгованості, так і про накладення штрафу з огляду на наявність заборгованості має відбуватися у межах однієї юрисдикції - у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи приведений висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права при визначенні юрисдикції спору про оскарження постанови про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, суд доходить до висновку, що ця справа, предметом оскарження в якій є саме постанова державного виконавця про накладення штрафу на боржника у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За приписами частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд доходить до висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, відповідно, наявні підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 238, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року в справі № 160/5791/22 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року в справі № 160/5791/22 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними, скасування постанови скасувати.

Закрити провадження у справі № 160/5791/22 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними, скасування постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення 14 вересня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко