Справа № 380/10510/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10510/23 пров. № А/857/14111/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від третіх осіб - ОСОБА_1 , Лесик-Гошко О.Є.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ірокс» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2023р. в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Ірокс» до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марщівської Ірини Петрівни, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю В «Будівельник», Публічне акціонерне товариство (Закрите акціонерне товариство) «Персенківка», Міністерство оборони України, Заступник Генерального прокурора, про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин (суддя суду І інстанції: Крутько О.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 49 хв. 11.07.2023р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.07.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

15.05.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Приватне акціонерне товариство /ПрАТ/ «Ірокс» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення до суду із розглядуваним позовом; визнати протиправними дії старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марщівської І.П. щодо винесення постанови від 27.04.2023р. у виконавчому провадженні /ВП/ № 71307002 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марщівської І.П. ВП № 71307002 від 27.04.2023р. про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн. (а.с.1-2).

Відповідно до повідомлення № 11/3/1-72вих-23 від 07.06.2023р. Офіс Генерального прокурора повідомив про вступ в справу № 380/10510/23; участь у справі буде забезпечувати Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону (а.с.65-66).

Протокольними ухвалами суду від 08.06.2023р. залучено до участі до справі в якості співвідповідача Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; в якості третіх осіб Міністерство оборони України, Публічне акціонерне товариство (Закрите акціонерне товариство) «Персенківка», Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ В «Будівельник» (а.с.67-68).

Згідно протокольної ухвали суду від 27.06.2023р. залучено до участі в справі заступника Генерального прокурора (а.с.143-150).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2023р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.161-167).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ПрАТ «Ірокс», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.187-192).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що накладення штрафу в порядку ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання рішення суду, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника. Умовою накладення такого штрафу є невиконання останнім виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

В розрізі розглядуваної справи позивач повідомив державного виконавця листом № 52 від 04.04.2023р. про існування причин, які унеможливлюють виконання судового рішення: помилковість коду ЄДРПОУ стягувача, відсутність витребовуваного майна, будівель, споруд на балансі підприємства, відсутність відомостей про них в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У наступному листі № 72 від 22.05.2023р. позивач наголосив на тому, що державним виконавцем не перевірено неправильність коду ЄДРПОУ стягувача, відсутність у позивача майна, вказаного в наказі № 32/77т від 15.08.2022р., виданого господарським судом м.Києва.

Також наголошує на недоліках виконавчого документа, оскільки такий не містить чіткого переліку майна, що підлягає витребуванню від кожного підприємства-боржника.

Офісом Генерального прокурора, представництво інтересів якого здійснює Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону, скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.243-247).

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника позивача, що надійшло за допомогою системи «Електронний суд» до апеляційного суду 13.09.2023р. (а.с.240), про відкладення апеляційного розгляду справи через необхідність ознайомлення адвоката з матеріалами справи, оскільки будь-яких перешкод для належного ознайомлення із матеріалами справи не встановлено. При цьому, апелянт був своєчасно повідомлений про час розгляду справи, а представник позивача мав достатньо часу для ознайомлення із матеріалами справи.

Водночас, розглядувана справа відноситься до категорії термінових адміністративних справ, а особливості їх розгляду визначені ст.ст.268-272, 287 КАС України, якими, зокрема, передбачено скорочені строки повідомлення учасників справи, надання можливості ознайомитися із заявами (скаргами) учасників в судовому засіданні тощо.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За сукупності таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення прокурора та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, рішенням господарського суду м.Києва від 04.04.2016р. у справі № 32/77т позовні вимоги Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства /ДП/ «Львівське будівельно-монтажне управління» задоволені; визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на будівлі і споруди військового містечка у АДРЕСА_1 , а саме на: адміністративний будинок (А-2), будівлю побутового призначення (Е-1), будівлю ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосну (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторну (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельну (0-1), гаражі та їдальню (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівлю побутового призначення (Щ-2), колибу (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я-1), огорожу та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв.м., витребувано майно - будівлі і споруди військового містечка у АДРЕСА_1 , а саме: адміністративний будинок (А-2), будівлю побутового призначення (Е-1), будівлю ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосну (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторну (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельну (0-1), гаражі та їдальню (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівлю побутового призначення (Щ-2), колибу (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я-1), огорожу та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв.м. у Закритого акціонерного товариства /ЗАТ/ «Персенківка», ТзОВ В «Будівельник», ПрАТ «Ірокс», ТзОВ «Галичбудмонтаж» та зобов`язано їх передати вищевказані будівлі і споруди на баланс ДП «Львівське будівельно-монтажне управління»; стягнуто із ЗАТ «Персенківка» на користь Державного бюджету України 6396 грн. 25 коп. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з ТзОВ В «Будівельник» на користь Державного бюджету України 6396 грн. 25 коп. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з ПрАТ «Ірокс» на користь Державного бюджету України 6396 грн. 25 коп. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з ТзОВ «Галичбудмонтаж» на користь Державного бюджету України 6396 грн. 25 коп. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с.155-159).

На виконання вказаного судового рішення господарським судом м.Києва видані судові накази від 15.08.2022р. (а.с.4).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023р. у справі № 32/77т заяву Міністерства оборони України про виправлення описки у рішенні господарського суду м.Києва від 04.04.2016р. та наказах від 15.08.2022р. у справі № 32/77т задоволено (а.с.86-89).

15.03.2023р. стягувач Міністерство оборони України подав до органу державної виконавчої служби заяву про прийняття до примусового виконання наказу господарського суду м.Києва від 15.08.2022р. у справі № 32/77т (а.с.77 і на звороті).

Постановою старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марщівською І.П. від 20.03.2023р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 32/77т, виданого 15.08.2022р. господарським судом м.Києва (ВП № 71307002) (зворот а.с.82).

Також 20.03.2023р. у ВП № 71307002 прийняті постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору (зворот а.с.83, зворот а.с.84).

Зазначені постанови направлялись на адресу ПрАТ «Ірокс» рекомендованим листом та отримані останнім (а.с.85).

У свою чергу, боржник ПрАТ «Ірокс» звернувся до державного виконавця із заявою вих. № 53 від 04.04.2023р. про закриття виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу № 32/77т виданого 15.08.2022р. господарським судом м.Києва, покликаючись на відсутність на балансі підприємства та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будівель та споруд, які витребувані згідно зазначеного наказу (а.с.91).

27.04.2023р. старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марщівською І.П. у ВП № 71307002 прийнято постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання рішення суду накладено на боржника ПрАТ «Ірокс» штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. (а.с.93 і на звороті).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вжив заходів щодо виконання виконавчого документа - наказу № 32/77т, виданого 15.08.2022р. господарським судом м.Києва.

Водночас, суд не прийняв до уваги покликання позивача на неможливість виконання рішення господарського суду у зв`язку з відсутністю об`єктів нерухомості, зазначених у виконавчому документі, оскільки боржник не надав доказів звернення до суду з заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, а, відповідно, і встановлення у ході розгляду заяви обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів відсутності у боржника визначеного виконавчим документом майна. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яку позивач долучив до матеріалів справи, відображає актуальну інформацію про зареєстровані об`єкти речових прав, які належать на праві власності позивачу.

Проте, майно, яке зазначено у наказі господарського суду, може перебувати у фактичному користуванні позивача без реєстрації.

Отже, ПрАТ «Ірокс» не обґрунтувало наявність поважних причин для невиконання наказу № 32/77т, виданого 15.08.2022р. господарським судом м.Києва.

У зв`язку невиконанням боржником рішення суду без поважних причин державним виконавцем правомірно прийнято оскаржувану постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування поважності причин невиконання боржником судового рішення, від чого безпосередньо залежить правомірність накладення на позивача спірного штрафу.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п.1, 16 ч.2 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач наголошує на відсутності майна, будівель та споруд, які витребувані згідно зазначеного наказу, на балансі підприємства та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що слід розцінювати як поважну причину невиконання судового рішення.

Між тим, такі твердження позивача (боржника у виконавчому провадженні) колегія суддів оцінює критично, оскільки рішенням господарського суду м.Києва від 04.04.2016р. у справі № 32/77т, зокрема, витребувано майно - будівлі і споруди військового містечка у АДРЕСА_1 , а саме: адміністративний будинок (А-2), будівлю побутового призначення (Е-1), будівлю ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосну (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторну (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельну (0-1), гаражі та їдальню (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівлю побутового призначення (Щ-2), колибу (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я-1), огорожу та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв.м. у ЗАТ «Персенківка», ТзОВ В «Будівельник», ПрАТ «Ірокс», ТзОВ «Галичбудмонтаж» та зобов`язано їх передати вищевказані будівлі і споруди на баланс ДП «Львівське будівельно-монтажне управління».

Цим же рішенням суду встановлено, що право власності на спірні будівлі та споруди в м.Львові по вул.Авіаційна, 7 було зареєтровано за ЗАТ «Персенківка» - 3/100 частини, за ТзОВ В «Будівельник» - 92/100 та ЗАТ «Ірокс» - 5/100 частини.

В свою чергу, будь-яких доказів вибуття із власності ПрАТ «Ірокс» спірних будівель та споруд державному виконавцю і суду не представлено.

Окрім цього, відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Позивач не надав доказів звернення до суду з заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, а, відповідно, і встановлення у ході розгляду заяви обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів відсутності у боржника визначеного виконавчим документом майна. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яку позивач долучив до матеріалів справи, відображає актуальну інформацію про зареєстровані об`єкти речових прав, що належать на праві власності позивачу.

Проте, наявність такої довідки не заперечує можливості перебування спірного майна, яке зазначено у наказі господарського суду, у фактичному користуванні/володінні позивача без відповідної реєстрації.

Додатково колегія суддів наголошує, що предметом розглядуваного спору є правомірність накладення державним виконавцем штрафу на боржника за невиконання судового рішення; питання підтвердження наявності чи відсутності витребуваного майна у боржника виходить за межі предмету розглядуваного спору, а тому питання реєстраційного підтвердження володіння спірним майном, наявність записів про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, правомірне або неправомірне володіння спірним майном тощо не може досліджуватися адміністративним судом в рамках розглядуваного спору.

Водночас, суд досліджує підстави накладення державним виконавцем штрафу за невиконання судового рішення, наявність поважних причин, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду. Заяви боржника про відсутність витребовуваного нерухомого майна без належного підтвердження, ненадання обґрунтованих пояснень щодо обставин вибуття такого майна з володіння чи користування із відповідним документальним підтвердженням, відсутність сприяння державному виконавцю у встановленні знаходження такого майна, його реальних користувачів чи володільців, не можна вважати підтвердженням поважних причин, які б унеможливлювали накладення відповідного штрафу.

Отже, ПрАТ «Ірокс» не обґрунтувало наявність поважних причин невиконання наказу № 32/77т, виданого 15.08.2022р. господарським судом м.Києва.

У зв`язку із невиконанням боржником рішення суду без поважних причин державним виконавцем правомірно прийнято оскаржувану постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн.

Також розбіжності щодо коду ЄДРПОУ стягувача Міністерства оборони України у виконавчому документі та у постанові відповідача від 20.03.2023р. про відкриття виконавчого провадження не може слугувати достатньою підставою для невиконання судового рішення.

Таким чином, невиконання судового рішення відбулось із залежних від позивача причин, які не можна вважати поважними у розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що не виключає можливості накладення штрафу на боржника.

За таких умов колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про повторне накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав стягувача шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню на користь ПрАТ «Ірокс» не підлягають.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ірокс» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2023р. в адміністративній справі № 380/10510/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Приватне акціонерне товариство «Ірокс».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Дата складання повного тексту судового рішення: 14.09.2023р.