Справа № 420/16139/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.05.2023 року щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 35 років 05 місяців 25 днів та виплати заборгованості;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та перерахувати з 08.02.2022 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 35 років 05 місяців 25 днів та виплатити заборгованість з 08.02.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Державної фіскальної служби від 20.08.2021 року №0059-о/д його було звільнено з посади податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил за пунктом 64 підпунктом г (через скорочення штатів) з 30.08.2021 року. Вислуга років станом на 30 серпня 2021 року складає: в календарному обчисленні 24 роки 01 місяць 21 день; в пільговому обчисленні 35 роки 05 місяців 25 днів; загальний страховий стаж 29 років 04 місяці 15 днів.

З 31.08.2021 року позивачу було призначено пенсію за вислугою років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

08.02.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Водночас листом від 08.04.2022 року №6142-3029/Л-02/8-1500/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було повідомлено, що для призначення пенсії на підставі п. «а» ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у позивача недостатньо календарної вислуги років. Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/6794/22.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року по справі №420/6794/22 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 08.04.2022 року №6142-3029/Л-02/8-1500/22 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2022 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.

Крім того, у вказаному судовому рішенні було постановлено, що вислуга років позивача з урахуванням часу служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах становить більше 25 календарних років, а саме: 35 років 05 місяців 25 днів, а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ.

На виконання зазначеного судового рішення відповідач повторно розглянув його заяву від 08.02.2022 року та знову відмовив у призначенні пенсії відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб із посиланням на відсутність у позивача календарної вислуги років у розмірі 25 років.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача та вважаючи його протиправним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів в межах адміністративної справи №420/16139/23.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області адміністративний позов позивача з додатками, а також ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року про відкриття провадження у справі було отримано 12.07.2023 року, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був, будь-яких клопотань щодо продовження строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, будь-яких пояснень щодо неможливості надання відзиву у строк, встановлений судом, не надано.

При цьому в ухвалі про відкриття провадження у справі Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області судом було роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а також про можливість вирішення судом справи за наявними матеріалами відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи №420/16139/23 проведено в строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням перебування головуючого у справі у відпустці.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів в адміністративній справі №420/16139/23, суд встановив наявність підстав для закриття провадження в цій адміністративній справі, з огляду на наступне.

Судом під час розгляду справи №420/16139/23 встановлено, що згідно з витягом з Наказу Державної фіскальної служби Про звільнення працівників податкової міліції від 20.08.2021 року №0059-о/д полковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-082279) старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС в Одеській області, 30.08.2021 року звільнено з посади податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил (з постановою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом г (через скорочення штатів).

Вислуга років на 30 серпня 2021 року складає:

- в календарному обчисленні 24 роки 01 місяць 21 день;

- в пільговому обчисленні 35 роки 05 місяців 25 днів;

- загальний страховий стаж 29 років 04 місяці 15 днів.

Відповідно до протоколу за пенсійною справою позивачу відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 31 серпня 2021 року призначено пенсію за вислугою років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

08.02.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Водночас листом від 08.04.2022 року №6142-3029/Л-02/8-1500/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було повідомлено, що пенсія за вислугою років призначена позивачу відповідно до п. б статті 12 Закону України від 09.04.1992 року №2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 31.08.2021 року.

Відповідно до пункту а статті 12 Закону пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільненні зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу років 25 календарних років і більше.

Відповідно до пункту «б» цієї ж статті пенсії за вислугу років також призначаються особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Оскільки на момент звільнення у позивача є в наявності страховий стаж 29 років 04 місяці 21 день, з яких календарна вислуга років становила 24 роки 01 місяць 21 день, Головним управлінням призначена пенсія за вислугу років саме відповідно до пункту б статті 12 Закону.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/6794/22.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року по справі №420/6794/22 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови листом від 08.04.2022 року №6142-3029/Л-02/8-1500/22 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2022 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.

Крім того, у вказаному судовому рішенні було постановлено, що вислуга років позивача з урахуванням часу служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах становить більше 25 календарних років, а саме: 35 років 05 місяців 25 днів, а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ.

На виконання зазначеного судового рішення відповідач 17.05.2023 року повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 08.02.2022 року та знову відмовив у призначенні пенсії відповідно до п. «а» ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб із посиланням на відсутність у позивача календарної вислуги років у розмірі 25 років.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом власних прав та інтересів у справі №420/16139/23.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як вбачається з позовної заяви, за своєю суттю спір у справі №420/16139/23 виник у зв`язку із виконанням відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року по справі №420/6794/22 (залишеним в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2023 року), а саме при повторному розгляді заяви позивача від 08.02.2022 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.

Так судом у рішенні від 15.07.2022 року по справі №420/6794/22 було встановлено наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Водночас зазначених висновків суду відповідачем враховано не було, та повторно із аналогічних підстав відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

За таких обставин суд вважає, що зазначені дії відповідача щодо повторної відмови позивачу 17.05.2023 року у призначенні пенсії відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з тих самих підстав, щодо яких в судовому рішенні від 15.07.2022 року по справі №420/6794/22 вже надавалась правова оцінка, повинні оскаржуватись позивачем виключно в порядку статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, на користь якої воно прийнято та яка вважає, що її права порушені з огляду на неналежне його виконання. Про зазначене, на думку суду, також свідчить спеціальний процесуальний порядок, визначений частиною п`ятою статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів з дня її надходження до суду.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також вважає, що винесення окремого судового рішення у справі №420/16139/23, яке передбачає оцінку судового рішення, прийнятого в іншій справі (№420/6794/22) буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, не можуть розглядатись в окремому судовому провадженні.

З огляду на наведене суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити його право у разі визнання його судом порушеним.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а, а тому в силу приписів частини 5 ст. 242 КАС України зазначена правова позиція повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права до таких правовідносин.

Аналогічну правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (Hornsby v. Greece № 18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене, враховуючи те, що є таке, що набрало законної сили рішення суду з фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, суд доходить висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі №16139 на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

Керуючись приписами ст.ст. 2, 4, 5-11, 238, 241, 243, 248, 256, 257, 258, 262, 293, 295, 370, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №420/16139/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Ухвалу суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 287 ч. 6, пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.

.