Справа № 160/11328/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-431-25 від 09.12.2022р. про сплату ОСОБА_1 недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 17 527,33 грн;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 17 527,33 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області :
-детальний розрахунок податкового боргу ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 09.12.2022 року із зазначенням відомостей про формування заборгованості, її погашення, списання тощо за весь період з початку формування заборгованості до 09.12.2022 року, а також із зазначенням інформації про кожну суму, з якої складається така заборгованість;
- засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких утворився податковий борг ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (податкові декларації, податкові повідомлення-рішення тощо);
- засвідчені належним чином відомості з інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 за період з початку формування податкового боргу та до 09.12.2022 року.
22 серпня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року надійшли копії інтегрованої картки позивача.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11.02.2020 року № Ф-431-25У щодо сплати боргу з внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування в сумі 46 820,77 грн.

Вважаючи протиправною Вимогу відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI).

За змістом ст. 2 Закону №2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, у тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI).

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція), яка врегульовує застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами.

Порядок стягнення заборгованості з платників визначено розділом VI Інструкції. Згідно п. 2 цього розділу Інструкції У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VI цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску, яка подається до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок (п. 5 розділу IV Інструкції).

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). (п. 4 розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.

Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно п. 5 розділу VI Інструкції Протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки) (п. 6 розділу VІ Інструкції).

За обставин цієї справи Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати «сумніви» інакше, як неспроможність фіскального органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку.

Натомість недоведення державним органом обґрунтованості та законності висновків, покладених в основу прийняття оскаржуваних рішень, має стати підставою для надання захисту платнику податків, якщо вчинене ним, на думку державного органу порушення, не було переконливо доведено останнім перед судом. Будь-який інший підхід не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки містяться в постанова Касаційного адміністративного суду від 11.11.2020 року у справі №1.380.2019.004212, від 18.11.2020 року у справі №340/677/19, 22.10.2020 року у справі №640/7912/19.

За обставин цієї справи на підтвердження правомірності Вимоги контролюючим органом надано виключно відомості з інтегрованої картки платника податку позивача. При цьому згідно доводів відповідача у відзиві вимога сформована за період з 2011 року по 2014 рік, містить донараховані штрафні санкції.

Разом з відзивом відповідачем надано роздруківку з відомостями про наявність у позивача заборгованості з ЄСВ станом на 31.12.2022 року.

У відзиві представником відповідача зазначено про формування податкової вимоги з 2011 року по 3 квартал 2014 року, пи цьому за період 2011-2012 рік інтегрована картка позивача не надана, на підтвердження податкового боргу за цей період (8582,72 грн) не надано жодного доказу. Щодо періоду 2013-2014 рік надано лише інтегровану картку платника податку позивача.

22 серпня 2023 року відповідачем надано відомості з інтегрованої картки платника податку позивача. З відповідних відомостей вбачається, що недоїмка виникла через нарахування єдиного внеску платникам спрощеної форми, однак не надано доказів на підтвердження перебування позивача на спрощеній системі оподаткування у відповідні періоди часу (відповідні заяви про обрання форми оподаткування), що є обов`язковим доказом для обґрунтованості нарахування відповідних сум недоїмки позивачу.

Також суд звертає увагу на правовий висновок, що міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 17.08.2021 року у справі №540/1151/20: «Суд формує правовий висновок за яким формування заборгованості з єдиного внеску здійснюється на певну дату з урахуванням усієї заборгованості існуючої на цю дату заборгованості, шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки)».

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі №160/16522/20 визнано необґрунтованою вимогу про сплату боргу (недоїмки), щодо якої в ході судового розгляду встановлено її формування в т.ч. за 2013-2014 роки, тобто за періоди, що увійшли до Вимоги, що є предметом оскарження. Суд підкреслює, що в ході розгляду справи №160/16522/20 відповідну вимогу про сплату боргу визнано протиправною в цілому (не частково), тобто в т.ч. і щодо періодів 2013-2014 роки.

Окрім цього суд зазначає, що вимога про сплату боргу формується за сукупності підстав - актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 року у справі №420/256/19.

Прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) без проведення перевірки є протиправним і призводить до скасування такої вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 13.05.2021 року у справі №340/2915/19, від 08.04.2021 року у справі №280/1288/20, а також Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 року у справі №380/4665/21, від 21.09.2021 року у справі №380/4665/21.

В цьому аспекті суд звертає увагу на правову позицію Касаційного адміністративного суду, що міститься у постанові від 07.09.2018 року у справі №826/18755/15 - відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Недотримання відповідачем строків прийняття Вимоги (направлення вимоги за 2011-2014 роки наприкінці 2022 року) позбавило позивача можливості передбачати наслідки, та у випадку необхідності узгоджувати свою поведінку, і, як наслідок призвело до покладення на позивача надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 року у справі №160/762/21, від 17.03.2021 року у справі № 160/4955/20, від 03.06.2021 року у справі №280/5388/20, від 28.05.2021 року у справі №280/2977/20, від 17.12.2020 року у справі №280/1726/20, від 05.12.2019 року у справі №280/3338/19, від 31.10.2019 року у справі №280/1843/19, а також постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 року у справі №857/11838/19, Сьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі №560/2063/19, Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі №620/4373/22, від 24.01.2023 року у справі №620/1129/22, від 28.09.2022 року у справі №580/8199/21, від 22.02.2022 року у справі №620/8713/21, від 15.02.2022 року у справі №640/17605/20, П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/5737/21, Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі №440/3468/20, від 27.11.2019 року у справі №440/795/19.

За змістом аналогічне правозастосування здійснено Касаційним адміністративним судом у постанові від 07.06.2021 року у справі 826/11640/18, від 29.12.2020 року у справі №826/7335/18.

Відомості з інтегрованої картки платника внеску та з Реєстру не входять до переліку «інших документів» згідно п. 5 розділу IV Інструкції, оскільки не підтверджують суми виплат (доходу), є лише підставою призначення перевірки, під час проведення якої у платника внеску виникає право надати пояснення, котре становить мінімальний стандарт права особи на участь у процесі прийняття рішення

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 року у справі №280/1726/20, від 01.07.2020 року у справі № 280/5248/19, а також постанові Сьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020 року у справі №240/2050/20, постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 року у справі №620/1216/22, від 25.01.2023 року у справі №640/8162/20, від 10.01.2023 року у справі №640/19011/20, Другого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 року у справі №520/8969/21, від 10.02.2021 року у справі №480/795/20, від 17.12.2020 року у справі №520/8798/2020.

Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 16.04.2020 року у справі №805/5017/15-а.

Також суд звертає увагу на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у п. 78 рішення у справі Brumгrescu v. Romania зауважив на тому, що будь-яке втручання у право власності має також відповідати вимозі пропорційності. Вимоги загального інтересу суспільства мають справедливо врівноважуватися з вимогами захисту основних прав особи, і пошук такої справедливої рівноваги є невіддільною умовою всієї Конвенції. Необхідної рівноваги не буде досягнуто, якщо на заінтересовану особу покладатиметься особистий і надмірний тягар. У таких справах суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, та має дослідити реалії оскаржуваної ситуації, зокрема, умови компенсації, поведінку сторін, у тому числі вжиті державою заходи та їх реалізацію. У цьому контексті невизначеність законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, є фактором, який слід враховувати під час оцінки поведінки держави (рішення ЄСПЛ у справі Broniowski v. Poland).

Європейський суд з прав людини у подібних справах оцінює дії держави з позиції принципу «належного урядування», відповідно до змісту якого у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, зокрема, запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Rysovskyy v. Ukraine, Toscuta and Others v. Romania, Lelas v. Croatia) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справі Oneryildiz v. Turkey).

Європейський суд з прав людини у справі Лелас проти Хорватії (заява № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року) зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

З необхідністю, формування Вимоги перебуває в сфері правового регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За обставин цієї справи стягнення з відповідача заборгованості з ЄСВ без надання належних та достатніх доказів існування податкового боргу, із суттєвими порушеннями процедури (винесення Вимоги через понад 10 років від дати появи заборгованості, на підставі лише даних інформаційної системи податкового органу та з іншими описаними порушеннями), а також після скасування в судовому порядку аналогічної вимоги, що частково включала в себе заборгованість з ЄСВ за тотожні Вимозі періоди, є незаконним, нерпопорційним та не необхідним у демократичному суспільстві втручанням у права позивача, що вказує на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивачем всупереч зазначеному не обґрунтовано правомірність Вимоги, в т.ч. не доведено належними та допустимими доказами наявність у позивача податкового боргу, законність її формування та дотримання при цьому засад згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в т.ч. добросовісності, пропорційності та своєчасності під час формування Вимоги, що вказує на її протиправність.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача податкового боргу суд вважає також обґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податку, оскільки відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Зазначення в даному обліку податкового боргу порушує права позивача, оскільки відображає суму боргу без належної підстави, створює наслідки для фінансового стану позивача.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 19.11.2018 у справі №810/5997/15, від 26.11.2019 у справі №810/5194/14, від 10 квітня 2020 року у справі № 813/1760/18 та від 01 липня 2020 року у справі № 640/8980/19.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією від 24.05.2023 року №.

Отже, відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.12.2022 року №Ф-431-25 про сплату боргу (недоїмки) на суму 17 527,33 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 17 527,33 гривень (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень 33 коп.).

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Симферопольська, 17-а, код ЄДРПОУ ВП 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 858,88 гривень (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко