Справа № 160/12499/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12499/23
(суддя Турова О.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року у справі №160/12499/23 за позовом Дніпровського апеляційного суду до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпровський апеляційний суд 06 червня 2023 року звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з яким, просить скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича від 16.05.2023р., що винесена у виконавчому провадженні ВП №68786964 про накладення штрафу.

Позов обґрунтовано тим, що позивач повідомляв відділ примусового виконання рішень про те, що виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 є об`єктивно неможливим з незалежних від боржника обставин, при цьому Державною судовою адміністрацією України відмовлено позивачу у відкритті асигнувань за КЕКВ 2800 «Інші видатки» для виконання судових рішень, а тому в діях позивача відсутній факт невиконання судового рішення без поважних причин.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що невиконання судового рішення боржником в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 30.06.2015 та 03.11.2015, 02.02.2016 (справи №№ 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно), Верховним Судом, у постановах від 24.01.2018 (справа № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18), від 13.06.2018 (справа №757/29541/14-а (К/9901/12146/18) та в ухвалі від 16.07.2018 року (справа № 811/1469/18 (Пз/9901/45/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Міністерство юстиції України, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає про те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 залишається невиконаним, а тому відповідач мав усі встановлені законом підстави для накладення на боржника штрафу за його невиконання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року із застосуванням обмеження в сумі 564 843,92 грн. та зобов`язано Дніпровський апеляційний суд провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021р. у справі №160/15369/20 набрало законної сили 22.12.2021 року.

01 лютого 2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом на підставі та на виконання вищевказаного рішення від 16.03.2021р. у справі №160/15369/20 видано виконавчий лист №160/15369/20 про зобов`язання Дніпровського апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (а.с.41-42).

17.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа №160/15369/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 01.02.2022 року, яка надійшла до відповідача 22.02.2022 року (а.с.42-43).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.В. від 13.04.2022 року відкрито виконавче провадження №68786964 з примусового виконання виконавчого листа №160/15369/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 01.02.2022 року, про зобов`язання Дніпровського апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (а.с.43-44).

У вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2022 року боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення суду - 10 робочих днів з моменту винесення цієї постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем 21.11.2022 року, 25.01.2023 року та 16.02.2023 року формувалися вимоги щодо необхідності повідомлення про стан виконання рішення суду у справі №160/15369/20 (а.с.50-53).

Дніпровський апеляційний суд листами від 13.12.2022 року, від 24.02.2023 року повідомив, що виконання рішення суду з виконання виконавчого листа № 160/15369/20 не можливе, оскільки виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень суддів на користь суддів і працівників апаратів суддів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період (а.с.51, 54).

Водночас, як з`ясовано судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, Дніпровський апеляційний суд звертався до Державної судової адміністрації України з проханням відкрити вищезазначену бюджетну програму 0501150 з листом від 24.06.2022 року за вих.№04.2-33/93/2022, проте листом Державної судової адміністрації України від 22.07.2022 року за вих.№11-6223/22 у відкритті вищезазначеної бюджетної програми відмовлено з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022р. №401 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» зменшено кошторисні призначення на суму 2250,0 тис. грн, що унеможливлює списання Державною казначейською службою України коштів із зазначеної бюджетної програми, передбачених для виконання рішень судів. Також вищевказаним листом позивача повідомлено про неможливість відкриття бюджетних асигнувань і за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за спеціальним фондом державного бюджету, позаяк у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням воєнного стану на території України значно зменшилися надходження до спеціального фонду державного бюджету. Крім того, у цьому листі повідомлено про можливість звернутися до суду в порядку ст.378 КАС України для зміни порядку і способу виконання судового рішення з обраного судом на безспірне списання відповідної суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, головним розпорядником якої є ДСА України.

21 грудня 2022 року Дніпровський апеляційний суд звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення способу або порядку виконання рішення суду від 16.03.2021 у справі №160/15369/20 шляхом виконання судового рішення за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період та визначити суму для стягнення 564 843,92 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі №160/15369/20 заява Дніпровського апеляційного суду про встановлення способу або порядку виконання судового рішення повернута без розгляду, так як суд дійшов висновку про відсутність права у Дніпровського апеляційного суду, як боржника у виконавчому провадженні, звертатись із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання судового рішення.

30.03.2023 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу та порядку виконання виконавчого листа №160/15369/20 від 01.02.2022 року, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 13 квітня 2023 року по справі №160/15369/20 у задоволенні вищевказаної заяви державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено, з посиланням на те, що у вказаній заяві заявником не наведено об`єктивних обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, при цьому, судом звернуто увагу на те, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення, та передбачають відмінний механізм виконання судових рішень, отже, змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання перерахувати та виплатити суму суддівської винагороди на списання конкретної суми такої виплати, відбудеться зміна рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

16 травня 2023 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.В. винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні №68786964, якою з посиланням на те, що «…станом на 16.05.2023 року рішення суду не виконано, про поважні причини невиконання боржником державного виконавця не повідомлено…» згідно з ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника у виконавчому провадженні №68786964 Дніпровський апеляційний суд за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у розмірі 5100 грн (а.с.65). Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Як вбачається з тексту постанови від 16.05.2023 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин рішення суду, підставою для накладення такого штрафу стало те, що «…станом на 16.05.2023 року рішення суду не виконано, про поважні причини невиконання боржником державного виконавця не повідомлено…» (а.с.65).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що зміст вищезазначеної постанови не містить опису та аналізу державним виконавцем того, в межах яких строків боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк та головне встановлення державним виконавцем факту того, що судове рішення не виконано без поважних причин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що твердження відповідача в оскаржуваній постанові про те, що «…станом на 16.05.2023 року рішення суду не виконано, про поважні причини невиконання боржником державного виконавця не повідомлено…» не свідчить про те, що боржником не виконано судове рішення у встановлений державним виконавцем строк без поважних причин, зважаючи на те, що таке формулювання підстав накладення штрафу за ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» не розкриває того з яких підстав у державного виконавця відсутня ця інформація (ненадання боржником інформації про стан виконання судового рішення чи то втрата такої інформації самим державним виконавцем, чи інші обставини).

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, у спірному випадку причиною невиконання боржником рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 фактично слугували обставини відсутності відповідного фінансового забезпечення позивача (боржника у виконавчому провадженні) та відмова головного розпорядника коштів - Державної судової адміністрації України відкрити відповідні бюджетної програми та асигнування для виконання рішень судів.

Згідно з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 30.06.2015 та 03.11.2015, 02.02.2016 (справи №№ 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно), Верховним Судом, у постановах від 24.01.2018 (справа № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18), від 13.06.2018 (справа №757/29541/14-а (К/9901/12146/18) та в ухвалі від 16.07.2018 року (справа № 811/1469/18 (Пз/9901/45/18), яка відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. «Невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів».

Натомість, відповідач при прийняття постанови від 16.05.2023 року не надав оцінки вищезазначеним обставинам.

Зважаючи на те, що суд перевіряє законність та обґрунтованість прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення щодо притягнення позивача до відповідальності, не маючи при цьому повноважень на встановлення тих фактів, які не встановлювалися та яким не надавалася оцінка державним виконавцем, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що постанова від 16.05.2023 року про накладення на позивача штрафу є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що протиправність постанови від 16.05.2023 року та її скасування не звільняє боржника від обов`язку виконати судове рішення у справі № 160/15369/20.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції враховуючи те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, зробив висновок про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року у справі №160/12499/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов