Справа № 580/8067/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року справа № 580/8067/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі відповідач) в якому просить:

- визнати бездіяльність ГУ ДФС у Черкаській області, щодо невиконання пп.2.1 та пн.2.2. п.2 наказу ДФС України №1272-о від 07.09.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та п.2 наказу ГУ ДФС в Черкаській області №101-о від 07.09.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині здійснення виплат протиправною;

- стягнути з ГУ ДФС у Черкаській області грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку за період з 16.04.2016 року по 07.09.2021 року в розмірі - 250112,52 грн.

- стягнути з ГУ ДФС у Черкаській області вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних зарплат в розмірі 42677,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач, під час звільнення позивачки не здійснив виплату вихідної допомоги при звільненні та не виплатив грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки, чим допустив протиправну бездіяльність. Позивачка зазначає, що при обчисленні спірних виплат відповідачем має бути застосовано розмір середньоденної заробітної плати позивачки, скоригований з урахуванням коефіцієнта зміни посадових окладів, що становить 992,51 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15.11.2021р., від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що позивачка в період її поновлення та звільнення не з`являлась на роботі і про причини своєї неявки не повідомляла, у зв`язку із чим їй нараховано заробітну плату за 2 дні (день поновлення та день звільнення), відтак середньоденний розмір заробітної плати позивачки становить 427 грн. Представник відповідача зазначає, що компенсація, обчислена із вказаного розміру середньоденної заробітної плати, у сумі 107604 грн виплачено у вересні 2021 року. Також зазначено, що у вересні 2021 року було виплачено і вихідну допомогу при звільненні у розмірі 16300 грн, що була обчислена виходячи із розміру посадового окладу, оскільки відповідно до табеля обліку робочого часу, у позивачки відсутні робочі дні та заробітна плата за повний місяць не нараховувалась.

23.11.2021р. позивачкою подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено про не обгрунтованість доводів відзиву на позов та звернуто увагу, що фактично до робочого місця та до виконання обов`язків допущена не була, інформація про два робочі дні не відповідає дійсності та спростовується довідкою ОК-5 та податкового розрахунку за формою 4ДФ. Вказано, що за період з 29.03.2021 по 07.09.2021 жодних нарахувань не здійснювалось, кошти не виплачувались. Крім того зазначено, що спірні виплати не здійснено до даного часу. Також позивачка не погоджується із розміром середньоденної заробітної плати, оскільки відповідачем зазначено оклад керівника структурного підрозділу в складі юридичної особи, що не відповідає посаді позивачки (начальника ОДПІ це керівник окремої юридичної особи), крім того відсутні надбавка за вислугу років та надбавка за ранг державного службовця.

02.12.2021р. від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що оскільки позивачка відмовилась від запропонованих посад, та не була на них призначена, фактично не приступила до виконання роботи, підстав встановлювати ранг державного службовця, як і надбавку за вислугу років у відповідача не було.

09.12.2021р. позивачкою подано додаткові пояснення в яких зазначено, що із наданих відповідачем платіжного доручення та реєстру перерахувань не відомо про які кошти йде мова (зарплата, компенсація відпусток чи інші виплати) у зв`язку із чим вважає, що при розгляді даного спору вказані докази не можуть бути враховані.

Ухвалою суду від 13.12.2021р. зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №580/7394/21.

Ухвалою суду від 13.09.2023р. поновлено провадження у даній справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 була призначена наказом Міністерства доходів і зборів України №804-о від 24 травня 2013 року виконуючою обов`язки начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області та наказом №2243-о від 19 липня 2013 року призначена на посаду начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області в порядку переведення.

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 21 березня 2016 року №24-о, з врахуванням змін, внесених наказом Міністерства доходів і зборів України від 15 квітня 2016 року №30-о, ОСОБА_1 звільнена 15 квітня 2016 року з посади начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв`язку з реорганізацією, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №823/604/16:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України №24-о від 21 березня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України №30-о від 15 квітня 2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства доходів і зборів України № 24-о від 21 березня 2016 року»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 16 квітня 2016 року;

- стягнуто з Міністерства доходів та зборів України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16 квітня 2016 року по 11 вересня 2020 року у сумі 232 229,69 грн.

На виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №823/604/16 Державною фіскальною службою України був прийнятий наказ №465-о від 29.03.2021, яким:

- скасовано наказ №24-о від 21.03.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ №30-о від 15.04.2016 «Про внесення змін до наказу Міністерства доходів і зборів України від 21.03.2016 №24-о»;

- поновлено позивача на посаді начальника Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 16.04.2016;

- попереджено позивача про скорочення посади, на якій її поновлено, та наступне звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із зміною структури та штатного розпису через 30 календарних днів з дня ознайомлення з наказом.

На виконання наказу Державної фіскальної служби України №465-о від 29.03.2021 Головне управління ДФС у Черкаській області прийняло наказ №40-щ від 05.04.2021 про поновлення позивача на посаді начальника Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 16.04.2016.

Згідно листа Головного управління ДФС у Черкаській області від 15.09.2021 №5563/Т/23-97-07-018 в штатному розписі Головного управління ДФС у Черкаській області, введеного в дію наказом Головного управління ДФС у Черкаській області від 10.02.2021 №22 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДФС у Черкаській області» відсутня посада начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у період з 29 березня по 07 вересня 2021 року.

07.09.2021 Державною фіскальною службою України прийнято наказ №1272-о «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого припинено державну службу та звільнено з 07.09.2021 ОСОБА_1 з посади начальника Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності, пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункт 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Пунктом 2 наказу зобов`язано ГУ ДФС у Черкаській області забезпечити виплату вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та провести розрахунок з працівником згідно з діючим законодавством.

На виконання наказу ДФС України від 07.09.2021 №1272-о Головне управління ДФС України в Черкаській області прийняло наказ від 07.09.2021 №101-о «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності, пункт 1 частини першої статті 87 КЗпП України, пункт 1-1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Згідно пункту 2 наказу - виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат грошову компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки за період з 16.04.2016 по 07.09.2021 та щорічні додаткові оплачувані відпустки за стаж державної служби у загальній кількості 252 дні.

Зазначаючи, що на день звільнення відповідачем протиправно не виплачено вихідну допомогу та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015р. у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16, від 15.04.2021 у справі № 440/3166/20, від 22.07.2021у справі № 300/2000/20.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки.

В той же час приписами Закону України «Про державну службу» не врегульовано питання виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки при звільненні державного службовця у разі ліквідації державного органу.

Нормами, що регулюють порядок виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, є стаття 83 КЗпП України, відповідно до якої, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Вказані положення стаття 83 КЗпП України повністю продубльовані у ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Аналіз вказаних положень вказує на право державного службовця, у разі звільненні у зв`язку із ліквідацією державного органу, на отримання вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100) який застосовується у випадках, зокрема, виплати компенсації за невикористані відпустки та виплати вихідної допомоги (п.п. «а» «є» пункту 1).

Згідно п.2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п.4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Суд врахував, що у період з 16.04.2016 по 11.09.2020 є періодом вимушеного прогулу за який позивачці компенсовано середньомісячний заробіток у сумі 232229,69 грн згідно постанови Верховного Суду у справі № 823/604/16.

Крім того, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 580/4773/21 стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з врахуванням коригування на коефіцієнт її підвищення за період з 16.04.2016 по 11.09.2020 в розмірі 661939 грн. 24 коп, а також стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі у розмірі 132003 грн 83 коп.

Також рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 у справі № 580/7394/21 стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 29.03.2021 у по 07.09.2021 у сумі 22509 грн 62 коп.

Встановлені обставини вказують на те, що за період з 16.04.2016 по 07.09.2021 позивачці компенсовано середній заробіток, відтак вказаний період не береться при обчисленні середньої заробітної плати відповідно до вимог Порядку № 100.

Суд врахував, що позивачка та представник відповідача зазначають, що у період після видання наказу про поновлення на роботі (05.04.2021) до повторного звільнення (07.09.2021) позивачка фактично не перебувала на роботі, заробітна плата за повні місяці роботи у вказаному періоді не нараховувалась.

Таким чином, оскільки у позивачки відсутній розрахунковий період у якому б їй здійснювалось нарахування роботодавцем заробітної плати, розрахунок для нарахування спірних компенсації за невикористані відпустки та виплати вихідної допомоги здійснюється з установленого їй розміру посадового окладу у відповідності до вимог п.4 Порядку № 100. З огляду на зазначене, доводи позивачки про те, що при обчисленні спірних виплат крім посадового окладу мають бути враховані надбавка за вислугу років та надбавка за ранг, суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать приписам п. 4 Порядку № 100.

Суд встановив, що згідно розрахункового листа за вересень 2021 року (а.с.47) позивачці нараховано компенсацію за невикористані 252 дні відпустки у розмірі 107604 грн вихідну допомогу у розмірі 16300 грн. Обрахунок здійснено з установленого розміру посадового окладу (за посадою начальник ДПІ).

Таким чином, нарахування спірних виплат здійснено відповідачем у відповідності до вимог п.4 Порядку № 100.

Стосовно доводів позивачки, що нарахування здійснено не із посади начальника ОДПІ, суд зазначає, що посада начальника ОДПІ скорочена та не передбачена в штатному розписі відповідача відтак у будь-якому разі не може слугувати розрахунковою величиною при обрахунку виплат. З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про правомірність встановлення розміру посадового начальника ДПІ для обчислення спірних виплат та як наслідок про необґрунтованість вказаних доводів позивачки.

Крім того, судом враховано, що відповідно до платіжного доручення № 353 від 06.10.2021р., реєстру перерахувань в банк № 9 за жовтень 2021 року, та виписки по рахунку за 07.10.2021 (а.с.87-89) вбачається, що відповідач виплатив на користь позивачки грошові кошти у сумі 99742,72 грн. (призначення платежу - перерахунок коштів з/п, розрахунок зі звільненими за вересень 2021 року).

Встановлені обставини вказують, що позивачці були нараховані та виплачені компенсацію за невикористані 252 дні відпустки та вихідну допомогу у повному розмірі.

Доводи позивачки про те, що середній заробіток підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення у зв`язку з підвищенням окладу у травні 2016 року, січні, грудні 2017 року, січні 2018 року, січні 2019 року та січні 2020 року суд вважає необгрунтованими у зв`язку з таким.

Так, пунктом 10 Порядку № 100 було передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних

договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У

випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати

з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Проте, на підставі Постанови КМУ № 1213 від 09.12.2020, пункт 10 Порядку № 100 був виключений і на час визначення середнього заробітку у цій справі не діє, отже застосуванню не підлягає.

Підсумовуючи наведене, беручи до уваги наявність у матеріалах справи належні докази нарахування та виплати позивачці спірних виплат, у розмірі, що відповідає чинному законодавству, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог, з огляду на що в задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО