Справа № 360/1864/22
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року справа №360/1864/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 р. у справі № 360/1864/22 (головуючий І інстанції В.С. Шембелян) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області і (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, які полягають у невиплаті пенсійних виплат з 01.05.2022 громадянину України ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити пенсійні виплати громадянину України ОСОБА_1 з 01.05.2022, як отримувачу пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та де яких інших осіб від 09.04.1992 № 2263.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01 травня 2022 року; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01 травня 2022 року, а також сплатити заборгованість за минулий час з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Відповідач, частково не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області сплатити ОСОБА_1 заборгованість за минулий час з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.05.2022 в цілому відповідає меті належного поновлення прав позивача та слугуватиме досягненню того, щоб виниклий між сторонами спір було остаточно вирішено.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як підтверджено змістом позовних вимог, позивач не просив суд розглянути вимогу щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області сплатити заборгованість за минулий час з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд у цій справі дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та обрання іншого ефективного способу захисту порушених інтересів на підставі вимог п. 10 ч. 2 ст. 145 КАС України, а саме: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати пенсії позивачу з 01.05.2022 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01.05.2022 поновити виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, а також виплатити заборгованість з пенсії за вислугу років, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.05.2022, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Скаржник зазначає, що за вимогами законодавства, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає у випадку порушення встановлених строків їх виплати та під час такої виплати безпосередньо.

Компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуде в момент отримання/виплати йому доходу - нарахованої суми заборгованості на виконання Рішення від 09.06.2023.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, а також відмови відповідача у цьому, що вказує на відсутність виниклого спору між сторонами з цього приводу.

З урахуванням тієї обставини, що відповідні суми пенсії позивачу не нараховувались та не виплачувались, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за минулий час з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у відповідності до Закону України (№ 2050-111) «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 09.10.2000 та Порядку № 159, є передчасними.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку (та достатньо вмотивував рішення в цій частині) про необхідність виходу за межі позовних вимог та обрання іншого ефективного способу захисту порушених інтересів на підставі вимог п.10 ч.2 ст.145 КАС України, а саме: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати пенсії позивачу з 01 травня 2022 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01 травня 2022 року поновити виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, а також виплатити заборгованість з пенсії за вислугу років, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 травня 2022 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначеної відповідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Позивач отримував пенсію як колишній працівник Національної поліції України з 16.05.2021, а з 01.05.2022 нарахування та виплата пенсії позивачу призупинена без прийняття окремого рішення на підставі листа Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях 3 управління (з дислокацією в м. Сєвєродонецьк Луганської області) від 05.05.2022 № 78/3/5/-676.

У листі від 05.05.2022 № 78/3/5/-676 ГУ СБУ на адресу ГУ ПФУ зазначено, що в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000080 від 10.03.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, отримані дані щодо колабораційної діяльності з боку громадянина України ОСОБА_1 , пенсіонера МВС. З метою недопущення фінансової підтримки колабораційної діяльності за рахунок соціальних виплат держави просили розглянути питання щодо призупинення пенсійних виплат ОСОБА_1 , про результати розгляду цього листа повідомити його відправника. Зазначені обставини підтверджені копією листа від 05.05.2022 № 78/3/5/5 -676, що надана відповідачем.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд першої інстанції в рішенні дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та обрання іншого ефективного способу захисту порушених інтересів на підставі вимог п.10 ч.2 ст.145 КАС України, а саме: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати пенсії позивачу з 01 травня 2022 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01 травня 2022 року поновити виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, а також виплатити заборгованість з пенсії за вислугу років, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 травня 2022 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Скаржник не погоджується з рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання сплатити заборгованість за минулий час з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

Матеріали справи свідчать, що позивачем зазначені вимоги до суду першої інстанції не заявлялись.

Суд зазначає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин); під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Суд також звернув увагу, що вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, зазначений принцип передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду; вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких вихід обґрунтований (мотивований) судом у рішенні.

Так, адміністративний суд, використовуючи всі надані йому процесуальним законом повноваження, з урахуванням фактичних обставин справи та положень законодавства, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій з боку відповідача суб`єкта владних повноважень; ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, призводити до потрібних (бажаних) позивачу результатів (наслідків); ухвалення судами рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав позивача або не гарантують забезпечення можливого примусового виконання судового рішення, не відповідає змісту цього поняття. Із питанням щодо забезпечення ефективності судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві безпосередньо пов`язане питання щодо меж розгляду судами позовних вимог, апеляційної чи касаційної скарг, зокрема, право суду самостійно, з виходом за межі позовних вимог або вимог апеляційної чи касаційної скарг, застосовувати найбільш ефективний за даних обставин спосіб захисту прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 757/30991/18-а.

Суд при вирішенні цього спору вдався до вирішення правового питання, яке не було заявлене позивачем як предмет спору.

Щодо рішення суду в частині зобов`язання сплатити заборгованість за минулий час, суд зазначає, з дати призначення та до 30.04.2022 включно пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась в повному обсязі, заборгованості за цей період немає, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується позивачем.

Також, суд зазначає, що суд у резолютивній частині зобов`язав відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01 травня 2022 року та одночасно сплатити заборгованість за минулий час, що матиме наслідком подвійне задоволення позовних вимог.

Зазначене зумовлює скасування рішення суду в цій частині.

Щодо рішення суду в частині виплати компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» (далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, з аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що відповідні суми, які підлягають виплаті позивачу, не тільки виплачені, але і нараховані.

Позивач та відповідач підтверджують не нарахування та не виплату пенсії позивачу на час звернення з позовом.

Тобто, ці вимоги є передчасними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2020 у справі №200/10820/19-а, від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019, від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 року у справі № 220/11292/19-а, від 21 січня 2021 року у справі №160/35/20; від 21 грудня 2020 року у справі №520/2226/19; від 11 грудня 2020 року у справі № 200/10820/19-а, від 18 травня 2023 року у справі № 200/14129/19-а, від 20 квітня 2023 року у справі № 200/11746/19-а, від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а.

Зазначене зумовлює скасування рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального прав, суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 р. у справі № 360/1864/22 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 р. у справі № 360/1864/22 - скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області сплатити заборгованість за минулий час з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 р. у справі № 360/1864/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2023 року.

Суддя-доповідача Е.Г Казначеєв

Суддя А.В. Гайдар

Суддя А.А. Блохін