Справа № 600/5518/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/5518/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просить :

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2021 року (ВП№65206894) винесену головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Душенко Володимиром Васильовичем відносно стягнення з ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі 10000 гривень.

В обґрунтування позову зазначено про безпідставність винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн у ВП №65206894. Зазначено про не вчинення ним перешкод державному виконавцю в рамках проведення виконавчих дій. Також вказано позивачем і про те, що державним виконавцем безпідставно та незаконно повторно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього виконавчого збору більше ніж через рік після закриття провадження. Крім цього, зазначено, що оскаржувану постанову не було направлено позивачу.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08.09.2023 р.

Згідно матеріалів справи її учасники були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Водночас, відповідачем подано витребувані докази.

08.09.2023 року позивачем та представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на положення частини дев`ятої статті 205, частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що органом державної виконавчої служби 26 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП№63335646 з примусового виконання виконавчого листа №727/11533/17 виданого 31 серпня 2020 року Шевченківським районним судом міста Чернівці про зобов`язання вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10000 гривень.

Крім того, 26 жовтня 2020 року державним виконавцем прийнято постанову №63335646 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 10000 гривень.

31.03.2021 року державним виконавцем прийнято постанову ВП№63335646 про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду.

21.04.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №65206894) з виконання постанови №63335646 від 26.10.2020 року, виданої головним державним виконавцем про стягнення з ОСОБА_1 10000,00 грн виконавчого збору.

В матеріалах справи наявний акт державного виконавця від 23.02.2020 р., в якому зафіксовано, що під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , двері до квартири були зачинені, боржник на вимогу державного виконавця не з`явився, в подальшому стягувач самовільно відчинив двері та увійшов у квартиру.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Закону №1404-VІІІ державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача.

У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Згідно з ч.2 ст. 67 Закону №1404-VІІІ примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону №1404-VІІІ державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

Згідно з ч.2 ст. 67 Закону №1404-VІІІ у разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Відповідно до ч.5 ст. 67 Закону №1404-VІІІ про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що лише за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 26.10.2020 р. відповідачем відкрито виконавче провадження ВП№63335646 з примусового виконання виконавчого листа №727/11533/17 виданого 31.08.2020 р. Шевченківським районним судом міста Чернівці про зобов`язання ОСОБА_1 вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_3 . Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10000 гривень.

Крім того, 26.10.2020 р. відповідачем прийнято постанову №63335646 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 10000 гривень.

Водночас, державний виконавець не надав суду пояснень та доказів того, що на момент відкриття виконавчого провадження ВП№63335646 позивачем не було виконано добровільно рішення Шевченківським районним судом міста Чернівці у справі №727/11533/17 або вчинялись перешкоди ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 .

Окрім того, згідно акту державного виконавця зафіксовано, що під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , двері до квартири були зачинені, боржник на вимогу державного виконавця не з`явився, в подальшому стягувач самовільно відчинив двері та увійшов у квартиру. Зі змісту вказаного акту слідує, що стягувач - ОСОБА_2 мав доступ до квартири АДРЕСА_3 , а його вселення відбулось без примусових дій державного виконавця. Крім того, відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача та не може бути розцінено як перешкода чи невиконання рішення суду.

За таких обставин, суд вважає про наявність підстав для задоволення позову, оскільки державний виконавець примусових дій відносно виконання судового рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці у справі №727/11533/17 не вчиняв, доказів відмови позивача від добровільного виконання рішення суду надані копії виконавчого провадження ВП№63335646 та ВП№65206894 не містять, а отже стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 10000 грн є необґрунтованим та безпідставним.

Решта доводів позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення не підлягають оцінці судом та не впливають на результат розгляду справи, оскільки стягнення виконавчого збору без фактичного вчинення примусових дій державним виконавцем є неправомірним.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2021 року (ВП№65206894) винесену головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Душенко Володимиром Васильовичем відносно стягнення з ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі 10000 гривень.

З вказаних підстав суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2021 року (ВП№65206894) винесену головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Душенко Володимиром Васильовичем відносно стягнення з ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі 10000 гривень.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати - судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до статей 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Леоніда Дергача, 25, 27, м.Чернівці, 58002, Код )

Суддя І.В. Маренич