Справа № 500/3296/23
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3296/23

12 вересня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка А.З., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) з вернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 03.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що об`єкт, який є у власності позивача і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до типу об`єкта: нежитлове приміщення, будівля складу з септиком загальна площа якого складає 1481,9 кв.м., не є об`єктом оподаткування відповідно до пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Ухвалою судді від 26.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11.07.2023 представник відповідача подав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що оскільки об`єкт нерухомого майна (тип об`єкта - будівля складу з септиком (інформація відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав), за який ГУ ДПС у Тернопільській області сформовано ППР від 03.05.2023 №0-1915 з податку за 2022 рік не відноситься до будівель промисловості, згідно з Класифікатором, то відповідно, дана нерухомість не відповідає вимогам визначеним нормами Кодексу до об`єктів нерухомості, що не є об`єктом оподаткування.

Крім цього, будівля промисловості має використовуватися суб`єктом господарювання протягом звітного (податкового) періоду за призначенням у господарській діяльності.

Відповідно до інформації поданої за формою 20 ОПП та відображеної в ІКС "Податковий блок" гр. ОСОБА_1 здійснює свою діяльність за адресами:

АДРЕСА_2 (розпиловка лісу);

АДРЕСА_1 (цех) (арк. справи 24-26).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 06.04.2016, основним видом діяльності є "Виробництво інших меблів" (31.09) (арк. справи 7-8).

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 належить нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення, будівля складу з септиком площа якого складає 1481,9 кв.м (арк. справи 9).

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Тернопільській області від 03.05.2023 №0-1915 позивачу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна, у розмірі 145665,00 грн за 2022 рік, який нараховано за нежиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп. 15.1-15.2 ст. 15 Податкового кодексу України (далі -ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп. 54.3.1. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

У відповідності до статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Відповідно до пп. 266.1.1. п 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У пп. 266.2.1. п 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України зазначено - об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено, що не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17.

Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 N 507 (далі - ДК 018-2000) до групи 125 віднесено "Будівлі промислові та склади".

Так, клас 1252 групи 125 ДК 018-2000 "Резервуари, силоси та склади" включає підкласи: 1252.1 - "Резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу; 1252.2 -"Резервуари та ємності інші"; 1252.3 - "Силоси для зерна"; 1252.4 - "Силоси для цементу та інших сипучих матеріалів"; 1252.5 - "Склади спеціальні товарні"; 1252.6 - "Холодильники"; 1252.7 - "Складські майданчики"; 1252.8 - "Склади універсальні"; 1252.9 - "Склади та сховища інші".

Як зазначалося вище позивачу належать на праві приватної власності нежитлове приміщення - будівля складу з септиком площа якого складає 1481,9 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Приміщення віднесене до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, у зв`язку з чим, суд не погоджується з твердженням відповідача, що склади не відносяться до будівель промисловості за кодом 125.

При цьому, як вказує позивач, дане приміщення використовуються нею для провадження господарської діяльності з виробництва меблів.

Слід зазначити, що основним видом діяльності позивача є виробництво інших меблів (КВЕД 31.09) що класифікується у секціях "С" КВЕД ДК 009:2010, що відповідає підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Так на підтвердження використання приміщення для провадження господарської діяльності суду надано:

трудові договори та накази про прийняття на роботу та призначення на посади найманих працівників, місце виконання трудових функцій яких є склад за адресою: АДРЕСА_1 ;

товарно-транспортні накладні щодо поставки у 2022 році продукції до складу за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 45-52).

Поряд із цим, суд зауважує, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що належний позивачу об`єкт нерухомості, у спірний період використовувався позивачем не за функціональним призначенням чи в будь-яких інших цілях, крім її господарської діяльності.

Отже, з урахуванням наведеного, належний позивачу об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , є промисловою будівлею, належать позивачу на праві власності і позивач використовувала її у власній господарській діяльності що класифікується у секціях "С" КВЕД ДК 009:2010, тому, в силу припису підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, він не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому, підсумовуючи наведене вище, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 03.05.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з огляду на задоволення позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1456,66 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 20.06.2023.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення №0-1915 від 03.05.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) грн 66 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.