Справа № 260/948/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/948/22 пров. № А/857/11588/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року про відстрочення виконання судового рішення у справі №260/948/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Гебеш С.А.,

час ухвалення судового рішення 06.06.2023 року,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту судового рішення 12.06.2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг у сумі 92696,08 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суді від 29 вересня 2022 року позов Головного управління ДПС в Закарпатській області задоволено та стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 92696,08 (дев`яносто дві тисячі шістсот дев`яносто шість гривень вісім копійок) у тому числі пеня у розмірі 14602,64 грн по платежам 85 11010500 "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 85578,69 грн, в тому числі пеня - 13479,36 грн та 30 11011001 "військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 7117,39 грн, в тому числі пеня - 1123,28 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі №260/948/22 залишено без змін.

Вказане рішення набуло законної сили 27 лютого 2023 року.

03 травня 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою про відстрочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року. Звернення із такою заявою до суду обґрунтовано тим, що вона має намір виконати рішення суду у повному обсязі, однак не має матеріальної можливості це зробити, оскільки сума податкового боргу, що підлягає стягненню з неї за вказаним рішенням на даний час є непідйомною сумою. На даний час проживає з дітьми за межами території України (куди виїхала після оголошення воєнного стану), офіційно ніде не працевлаштована, у неї відсутній постійний дохід, що призвело до скрутного матеріального становища.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у справі №260/948/22 задоволено. Відстрочено виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі №260/948/22 про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 92696,08 гривень до 06 червня 2024 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідачем не надано жодного документального підтвердження скрутного матеріального становища. Зазначає, що ОСОБА_3 не зверталася до контролюючого органу із заявою та документами, що підтверджують неможливість виконання податкового обов`язку, передбаченого ПК України. Вказує, що відповідач недобросовісно ставиться до виконання податкового обов`язку, жодних пропозицій плану розстрочення, погашення заборгованості за 12 місяців не надано. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяві про відстрочку виконання рішення відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача (апелянта) Буря О. О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення відмовити.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі відповідача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з початком воєнних дій в Україні, заявниця змушена була виїхати за кордон з двома малолітніми дітьми, а на їх утримання потрібно чималі кошти, ці обставини є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі №260/948/22, а тому відстрочення виконання рішення суду у справі №260/948/22 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 92696,08 гривень можливе строком на 12 (дванадцять) місяців, а саме: до 06 червня 2024 року.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

За змістом ч.3 цієї статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Ч.4 ст.378 КАС України передбачає, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч.5 ст.378 КАС України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

З наведеного вище можна дійти висновку про те, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

До обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки/розстрочки його виконання, належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 819/150/17.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин підставою для відстрочення сплати грошових зобов`язань або податкового боргу заявника є форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зазначені у ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" №671/97-ВР форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Загальновідомим є факт, що Указом Президента від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб та у подальшому, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з початком воєнних дій в Україні, заявниця змушена була виїхати за кордон з двома малолітніми дітьми, офіційно не працевлаштована та у неї відсутній постійний дохід.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані обставини є причиною настання непереборних обставин, які стали причиною важкого матеріального становища відповідача, які підтверджують, що ОСОБА_1 , маючи намір виконати рішення суду у повному обсязі, з об`єктивних причин не має можливості здійснити погашення заборгованості у повному обсязі, а тому застосування режиму відстрочення виконання судового рішення забезпечить виконання судового рішення відповідачем.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи до уваги фінансовий стан заявника, відсутність у неї грошових коштів для погашення суми заборгованості та її бажання добровільно погасити борг наявні підстави для відстрочення виконання рішення суду у справі №260/948/22 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 92696,08 гривень строком на 12 (дванадцять) місяців, а саме: до 06 червня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.195, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 370, 378 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року про відстрочення виконання судового рішення у справі №260/948/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 13 вересня 2023 року.