Справа № 420/22374/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 вересня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України , Служби судової охорони , Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України , Служби судової охорони , Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди , установленої Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30 000,00 грн щомісячно за період з 24 лютого 2022 року по 21 січня 2023 року; - зобов`язати Державну судову адміністрацію України , Службу судової охорони, Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року по 21 січня 2023 року.

Частиною 1 ст. 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, відповідає заява вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, крім іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти (п.2); зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п.4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.5); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.8).

Позов позивача не відповідає вимогам КАС України. Визначивши в позові трьох відповідачів позивач не виклав позовні вимоги до кожного з них в залежності від владних повноважень та компетенції з викладенням відповідних обґрунтувань.

В тексті позову позивач, зокрема. вказує, що відповідач (не зазначає якій саме) протиправно не виплачує йому з 24.02.2022 року щомісячну додаткову винагороду.

Зазначаючи третю особу Державну казначейську службу України позивач не висвітлює яким чином рішення по справі може вплинути на вказану особу, враховуючи компетенцію ДКСУ.

Згідно з ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 94 КАС України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Проте позивачем не надані документи завірені у встановленому ст.94 КАС України порядку.

Крім того, надані лише копії наказів про затвердження списків співробітників ТУ ССО в Одеській області для виплати додаткової винагороди без вказаних списків щодо наявності в них позивача.

Крім того, позивач надає копії наказів від 24.11.2022 року щодо затвердження списки за лютий - жовтень 2022 року, у той же час позивачем надана копія Порядку виплати співробітникам ССО додаткової винагороди на період воєнного стану, згідно з яким видання наказу здійснюється щомісяця не пізніше 25 числа місяця (до завершення воєнного стану).

Позивач вказує, що постановою КМУ №43 від 20.01.2023 року внесені зміни в постанову №168 та зі списків осіб, які мають право на отримання додаткової винагороди виключені співробітники Служби судової охорони.

Позивач посилається в обґрунтування позовних вимог на постанову суду по зразковій справі, проте вона не набрала законної сили. До набрання законної сили вказаної постанови висновки Верховного Суду не можуть судами застосовуватись за приписами ч.5 ст.242 КАС України.

Позивач вважає, що він не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він дізнався про порушення його прав 18.08.2023 року. Також посилається на те, що до 19.07.2022 року (внесення змін в ст.233 КЗпПУ) його право на звернення до суду не обмежувалось строком. Крім того, строк продовжувався на час дії карантину.

Проте суд не приймає до уваги позицію позивача, що ним не пропущений строк звернення до суду.

Право позивача було передбачено постановою КМУ, яка як підзаконний акт є в загальному доступі, тому посилання позивача на те, що він дізнався про порушення свого права 18.08.2023 року є не спроможним, враховуючи отримання ним грошового забезпечення щомісячно.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правила регулювання строків звернення до суду має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (в редакції до 19.07.2022) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Тобто для позивача строк звернення до суду почав обчислюватися з 19.07.2022 року.

Суд вважає, що посилання позивача на Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України,введені в дію Законом №540-ІХ від 30.03.2020 року, як поважність пропуску строку є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 запроваджено карантині заходи з метою протидії поширенню коронавірусу COVID-19. Також запроваджені обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19 і на рівні територіальних одиниць, у тому числі встановлений режим надзвичайної ситуації у кількох областях України.

30.03.2020 року прийнято Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким, зокрема, Кодекс законів про працю України доповнено главою XIX «Прикінцеві положення».

Згідно з пояснювальною запискою до законопроекту від 29.03.2020 року Закон №540-IX розроблений та прийнятий з метою актуалізації, вдосконалення правових відносин у багатьох сферах життєдіяльності, які зазнали змін у зв`язку із поширенням коронавірусу COVID-19.

Відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто з 30.03.2020 року строки, передбачені ч.1 ст.233 КЗпП України, продовжувались на строк дії карантину, з метою забезпечення додаткових гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби.

Суд вважає, що за змістом вказаних змін, Закон від 29.03.2020 року №540-IX стосувався саме наявних встановлених в ст.233 КЗпПУ строків.

В свою чергу, другою частиною статті 233 КЗпП України закріплювалось звернення до суду без обмеження будь-яким строком, тобто прийняття Закону від 29.03.2020 року №540-IX ніяким чином не вплинуло на дію саме частини другої ст.233 КЗпПУ (строки не були встановлені).

Проте 19.07.2022 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, яким внесено зміни до ст.233 КЗпП України, чим змінено першу та другу частини статті 233 цього Кодексу.

Згідно з пояснювальною запискою метою проекту Закону №2352-IX є вирішення проблем, які виникають на сьогодні в частині організації трудових відносин в умовах воєнного стану, подолання старих законодавчих прогалин та усунення колізій, які на сьогоднішній день створюють суттєві перешкоди як для роботодавців, так і для працівників в частині побудови та ефективного функціонування ефективної системи управління трудовими ресурсами.

Отже на момент подання до суду даного позову наявна колізія між нормами частини другої статті 233 КЗпП України та пункту першого глави XIX Прикінцеві КЗпП України щодо строку звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Суд враховує, що за загальними правилами вирішення колізії норм права у разі неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що по даній справі перебіг трьох місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.233 КЗпП України, слід обраховувати з 19.07.2022 року - з дня фактичного встановлення спеціального строку звернення до суду щодо вирішення трудового спору. Отже, звертаючись до суду з даним позовом 17.04.2023 року, встановлений законом строк звернення до суду позивачем пропущено.

Також на підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує викладений у постанові від 12.04.2023 року по справі №380/14933/22 правовий висновок Великої Палати Верховного Суду на поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Велика Палата зазначила, що викладені заявником обґрунтування не свідчать про те, що причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

По даній справі суд дійшов висновку, що якщо позивач вважає, що карантин перешкоджав йому звернутися до суду, тому він повинен зазначити обставин, які б свідчили про відсутність у нього можливості подання до суду цієї позовної заяви, у тому числі дистанційними засобами зв`язку, у встановлений процесуальним законодавством строк, та подати докази на підтвердження існування таких обставин.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду та надати позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску.

Серед іншого позовна заява надійшла до суду через Підсистему «Електронний суд».

Відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до забезпечення початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи розглядаються (формуються та зберігаються) в паперовій формі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, роздруковуються за наявності такої можливості в суді та приєднуються до матеріалів паперової справи.

Рада суддів України у рішенні від 05.08.2022 року №26 з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів рекомендувала судам у разі відсутності можливості у суді роздрукувати документи, що надійшли до суду в електронній формі через значний їх обсяг, звертатися до учасників судових проваджень з пропозицією додатково подати відповідні документи для суду у паперовій формі.

Також Рада суддів України у рішенні закликала усіх учасників судових проваджень:

- з розумінням поставитися до існуючих проблем фінансування судової гілки влади в умовах воєнного стану;

- при подачі значного обсягу документів до суду в електронній формі (понад 30 аркушів) - додатково подавати їх суду в паперовій формі.

Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, якій не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою суду від 30.08.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

До суду від позивача на виконання ухвали суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

Між тим, позивач не вчинив жодних дій щодо усунення інших недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду від 30.08.2023. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що адміністративний позов повинен бути залишений без руху, а позивачу продовжений строк для усунення недоліків, які повинні бути усунені шляхом надання належним чином оформленого позову у відповідності до вимог ст.160-161 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 171, 242, 248 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху, продовживши строк на усунення недоліків позову.

Повідомити позивача про необхідність в десятиденний строк з дня отримання ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде повернутий позивачу.

Ухвала набирає законної сили у порядку ст.256 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.В. Катаєва