Справа № 818/469/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 818/469/17

адміністративне провадження № К/9901/2982/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Васильєва І. А. - головуючий суддя, судді: Юрченко В.П., Хохуляк В.В., розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Сумської митниці ДФС на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 (суддя Гелета С. М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 (головуючий суддя Григоров А. М., судді Подобайло З. Г., Тацій Л. В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці ДФС про скасування рішення та картки відмови,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумської митниці ДФС, у якому просила визнати протиправними та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості товарів від 23.03.2017 року №UA805000/2017/000014/1;

- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.03.2017 року № UA805180/2017/00010.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що придбала у громадянина США автомобіль марки VW Golf 2012, 2.5l, VIN: НОМЕР_1 вартістю 3000,00 доларів США. Продавець надав письмову розписку про те, що отримав 3000,00 доларів США за автомобіль та 400,00 доларів США за доставку авто в Україну. Згідно з коносаментом автомобіль транспортувався із порту Нью-Йорка, США до порту Одеса, Україна. 20.03.2017 через митного брокера позивачка подала електронну митну декларацію № UA805180/2017/003696 про митне оформлення автомобіля VW Golf 2012, 2.5l, VIN: НОМЕР_1 . За результатами розгляду декларації та доданих до неї документів Сумська митниця прийняла спірні рішення та картку відмови. Позивачка не погоджується із такими рішеннями відповідача, оскільки для митного оформлення надавала усі документи, що підтверджують заявлену нею митну вартість товару і дозволяють визначити його ціну за першим методом - ціною договору.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 24.05.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017, позов задовольнив, скасував рішення про коригування митної вартості товарів від 23.03.2017 року № UA805000/2017/000014/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.03.2017 року № UA805180/2017/00010.

Приймаючи оскаржувані рішення, суди виходили з того, що з огляду на досліджені матеріали справи позивачка у повному обсязі документально підтвердила правильність заявленої митної вартості ввезеного автомобіля за першим основним методом - за ціною договору купівлі-продажу, а отже, спірні рішення та картка відмови підлягають скасуванню.

Сумська митниця ДФС звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі відповідач доводив невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи, які, на його думку, полягають у безпідставному визначенні позивачем митної вартості товару за ціною договору з огляду на те, що у митного органу була наявна інформація щодо іншого рівня вартості аналогічних автомобілів, а надані позивачкою до митного оформлення документи містили розбіжності.

У зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України згідно з Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII ``Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів`` та початком роботи Верховного Суду касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 04.01.2018 відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою відповідача.

Позивач правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 придбала у громадянина США ОСОБА_2 автомобіль марки Volkswagen Golf, 2012 року випуску, об`єм двигуна - 2,5 l, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 вартістю 3000,00 доларів США згідно з чеком на проданий товар, підписаним 30.11.2016 продавцем та 05.12.2016 покупцем.

Згідно з розпискою від 21.12.2016 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 3000,00 доларів США в рахунок оплати вартості автомобіля та 400,00 доларів США за його доставку в Україну.

Згідно з коносаментом від 30.12.2016 року № 0668 вказаний автомобіль відправлено з порту Нью-Йорк, США до порту Одеси, Україна, отримувачем вантажу є ОСОБА_1 , перевізником - ТОВ «Дельфін-Авто».

За інформацією перевізника вартість доставки автомобіля відповідно до коносаменту № 0668 склала 400,00 доларів США.

Для митного оформлення ввезеного автомобіля позивачка через митного брокера ОСОБА_3 , подала до Сумської митниці електронну митну декларацію

№ UA805180/2017/003696, в графі 42 «вартість товару» зазначивши 3400,00 доларів США.

За результатами перевірки митної декларації та доданих до неї документів, Сумська митниця прийняла рішення від 23.03.2017 № UA805000/2017/000014/1 про коригування митної вартості товарів, яким митну вартість автомобіля розраховано на рівні 7836,00 доларів США.

Підставами для прийняття вказаного рішення митниця вказала наступне:

- надано два чеки на проданий товар, один із яких містить лише підпис продавця, а інший підпис продавця та покупця з датами;

- лист ТОВ "Дельфін-Авто" містить інформацію про вартість транспортування, однак договору на транспортування не надано;

- за митною декларацією № UA805180/2017/003506 даний товар заявлявся з рівнем митної вартості 164750,00 грн. з наданням висновку № 002/2017 автотоварознавчого дослідження.

- декларантом не надано запитані документи, а саме банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, договір на транспортування, митну декларацію країни відправлення.

Підставою для визначення митної вартості вказано «цінова інформація мережі Інтернет, а саме сайт країни експортера www.kbb.com».

Також відповідач склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.03.2017 № UA805180/2017/00010.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу.

Частиною першою статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою та третьою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю, відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 264 МК України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 23.10.2021 у справі №815/4821/16 (касаційне провадження №К/9901/39168/18), але не виключно.

Як установили суди попередніх інстанцій, позивачка надала митному органу усі документи, передбачені статтею 53 МК України, на підтвердження вартості автомобіля. Суди, дослідивши надані до митного оформлення чеки про оплату, на розбіжності в яких посилався митний орган, виснували, що в них відсутні будь-які розбіжності щодо вартості, за якою позивачка придбала автомобіль, та відсутні ознаки підробки.

Також суди зауважили, що відомості про транспортування автомобіля, в тому числі і щодо вартості перевезення, підтверджені перевізником, а відсутність договору перевезення обумовлена тим, що перевезення здійснювалось не комерційно, а на замовлення фізичної особи.

Варто зауважити, що позивачка надавала документи про вартість перевезення та включила її до митної вартості товару, відтак наявність чи відсутність договору на перевезення не впливає на правильність визначення митної вартості.

Крім того, суди, надаючи оцінку правомірності дій відповідача під час коригування митної вартості товару, зазначили, що при винесенні спірного рішення митним органом було обрано другорядний метод визначення митної вартості товарів за ціною щодо ідентичних товарів.

Разом з тим, суди виснували, що відповідач не пояснив, яким чином та на підставі яких документів було визначено ціну товару по вказаному методу, оскільки відповідно до положень статті 59 МК України ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Разом з тим, відповідач не надав інформацію щодо ввезення в Україну ідентичного автомобіля з документальним підтвердженням, а відтак не обґрунтував застосування методу визначення вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів, оскільки інспектором було взято за основу ціни на ідентичні автомобілі із мережі Інтернет, при цьому не надано відомостей про вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, а також підтверджуючих доказів щодо їх митного оформлення та визначеної/визнаної митним органом митної вартості.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій виснували, що позивач надав до митного оформлення усі визначені статтею 53 МК України та необхідні для підтвердження заявленої ним митної вартості документи, при цьому дії відповідача щодо визначення митної вартості за ціною ідентичних товарів були протиправними.

Отже, висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості та картка відмови є протиправними, а надані позивачем до митного оформлення документи є достатніми для здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, не мають розбіжностей та суперечностей, підтверджують митну вартість ввезеного автомобіля, є правильним.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і стосуються фактично переоцінки судом доказів у справі, що знаходяться поза межами касаційного перегляду справи, встановлених частинами першою, другою статті 341 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, яка набрала чинності 08.02.2020 та підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону, та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС України.

Керуючись пунктом статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: В.П. Юрченко
В.В. Хохуляк