Справа № 580/5536/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5536/23 Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Кузьмишина О.М.

Парінов А.Б.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.

пр-к позивача Макеєв В.Ф.

пр-к відповідача Матієнко О.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, Міністерства оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3(відповідач-1) та Міністерства оборони України(відповідач-2), в якому просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 на повному утриманні як член сім`ї військовослужбовця - рідного брата ОСОБА_2 та одержання від останнього допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, Міністерства Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, роз`яснено позивачеві, що розгляд даного спору віднесений до юрисдикції місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та просить оскаржувану ухвалу скасувати та встановити факт , що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як член сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 перебувала на повному утриманні рідного брата - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Також апелянт просить дану справу, як типову, направити на розгляд Касаційного адміністративного суду Верховного Суду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04 вересня 2023 року.

Відповідачем - 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначено судове засідання на 04 вересня 2023 року о 11:10 у справі №580/5536/23 в режимі відеоконференції через систему програмного забезпечення «EasyCon».

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

У судове засідання відповідач-1 не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив із того, що як убачається з матеріалів позову, предметом спору в цій справі є виключно встановлення факту, що позивач перебувала на утриманні рідного брата ОСОБА_2 та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Повноваження суду при вирішенні справи визначені приписами ст.245 КАС України. До переліку таких повноважень не віднесено право адміністративного суду на встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, до яких відноситься Міністерство оборони України. При розгляді таких спорів суд може надавити оцінку наявності чи відсутності тих чи інших фактів, які безпосередньо впливають на правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, позивач відповідно до позовних вимог не оскаржує жодних дій, рішень чи бездіяльності відповідачів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись в окремому провадженні та в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК України, за участю заявників і заінтересованих осіб, судом загальної юрисдикції за місцем реєстрації Заявника (Позивача).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний позов відповідно до заявлених позовних вимог не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, Міністерства оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як вбачається з прохальної частини, позовної заяви позивач просить встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 до дня смерті останнього.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначає, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг. Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначені статтею 19 КАС України.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;

16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх справ, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

В свою чергу, згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В свою чергу, до юрисдикції адміністративних судів згідно з вимогами статті 19 КАС України не віднесено розгляд справ щодо встановлення юридичних фактів, оскільки справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення вирішуються згідно з розділом IV Цивільного процесуального кодексу України.

Справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, не мають ознак спору взагалі, а тим більше ознак публічно-правового спору. Такі справи розглядаються в порядку непозовного цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, хоча й визначає відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерства оборони України, однак не встановлює жодну вимогу до відповідачів, не оскаржує жодну їх дію чи бездіяльність як суб`єктів владних повноважень. Зі змісту позовної заяви не вбачається, що між сторона виник спір з реалізації позивачем особистих немайнових чи майнових справ.

Отже, заявлені у цій справі позовні вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення, не є публічно-правовими вимогами, а тому не можуть бути розглянуті адміністративним судом.

Щодо правової позиції, на яку посилається апелянт, викладеної у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що в зазначеній справі вирішувалося питання встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

В справі, що розглядається позивач заявляє вимоги про встановлення за нею різних правових статусів, які є самостійними підставами для реалізації в подальшому різних цивільних прав: з одного боку - члена сім`ї загиблого брата , з другого - його утриманця.

Тобто, вказані правовідносини не є аналогічними.

З аналізу рішення Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц встановлено, що справа підлягає розгляду адміністративним судом лише у разі, коли встановлення відповідного факту поєднано з вирішенням публічно-правового спору.

Натомість, як встановлено судом, жодних позовних вимог до відповідачів позивач у цій справі не заявляє. В позовній заяві позивач не вказує про існування будь-якого спору із суб`єктами владних повноважень, визначених в якості відповідачів за даним позовом, в межах якого б існувала необхідність дослідження фактів, які в даному випадку просить встановити позивач.

Отже, відсутність позовних вимог до суб`єкта владних повноважень на які поширюється юрисдикція адміністративних судів згідно з ст.19 КАС України, свідчить про те, що цю справу (в межах заявлених вимог) не можна вважати справою адміністративної юрисдикції.

За таких обставин, оскільки даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, отже підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі апелянтом заявлено вимоги, які не пов`язані з повноваженнями суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст.315,320 КАС України, оскільки оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, постановлену з процесуальних питань, апелянт заявляє вимогу про розгляд судом апеляційної інстанції вимог по суті позову.

Також, не узгоджується з приписами статей 290-191 КАС України і вимога щодо направлення справи, як типової на розгляд Касаційного адміністративного суду Верховного Суду.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.М. Кузьмишина

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 11.09.2023р.)