Справа № 520/12125/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 вересня 2023 року № 520/12125/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04.04.2023 № 335978 Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04.04.2023 № 335978 є протиправною з огляду на помилковість висновків посадової особи відповідача. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у адміністративній справі за вищевказаним позовом.

Від представника відповідача Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зокрема вказано на обставини того, що склад учасників у справі не відповідає вимогам чинного Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки єдиним органом виконавчої влади, який уповноважено на реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (суб`єктом владних повноважень) є саме Державна служба України з безпеки на транспорті, а Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області не має статусу юридичної особи, не є самостійним суб`єктом владних повноважень.

Ухвалою суду від 19.06.2023 року залучено в якості другого відповідача Державну службу України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, код ЄДРПОУ - 39816845) до участі у справі за вищевказаним позовом.

Представником відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також, представником відповідача вказано, що в порушення ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт у водія транспортного засобу на момент проведення перевірки були відсутні копії договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Вказані обставини було належним чином зафіксовано в акті №327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 2.03.2023 року, що і послугувало підставою для винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04.04.2023 року № 335978.

Ухвалою суду від 14.08.2023 року витребувано: від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію платіжної інструкції від 28.02.2023 року №386 року із одночасною копією зворотного боку такої; від Державної служби України з безпеки на транспорті належним чином оформлений відеозапис перевірки, за результатами якої складено акт №327746 від 02.03.2023 року для долучення до матеріалів справи.

На виконання ухвали суду від 14.08.2023 року представниками сторін до суду подано витребувані докази.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що керуючись приписами Закону України Про автомобільний транспорт, Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567), на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області та направлення на перевірку №015130 від 27.02.2023, 02.03.2023 року співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області проводилась рейдова перевірка на 87 км а/д М-29.

Зі змісту наданих до суду доказів встановлено, що відповідно до п. 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 (далі - Порядок № 422), був зупинений транспортний засіб марки Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював перевезення під керуванням водія ОСОБА_2 .

В порушення ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт у водія транспортного засобу при наданні послуг з нерегулярних пасажирських перевезень транспортним засобом без оформлення документів, а саме: відсутні копії договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Відсутність копії договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті зафіксовано в акті №327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.03.2023 року.

Водій з актом №327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.03.2023 року був ознайомлений, вказав пояснення «з інспектором не погоджуюсь копію обов`язкового особистого страхування було надано».

Під час розгляду справи встановлено, що повідомленням №17054/38/24-23 від 16.03.2023 року, направленим на адресу позивача, позивача було викликано для розгляду справи на 23.03.2023 року.

За заявою позивача від 23.03.2023 року розгляд справи було перенесено на 04.04.2023 року. При цьому, разом із клопотанням від 04.04.2023 року позивач просив долучити докази до матеріалів справи.

За результатами розгляду справи посадовою особою відповідача винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №335978 від 04.04.2023 за порушення ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000,00 грн.

Копію постанови №335978 від 04.04.2023 року було вручено позивачу під розписку від 04.04.2023 року.

Позивачем у позовній заяві вказано, що на документах, які стали підставою для проведення спірної перевірки стоїть відбиток печатки Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області, проте зазначений структурний підрозділ було ліквідовано відповідно до п. 1 наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 22.02.2023 № 115 «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки». Пунктом 3 зазначеного наказу утворено новий структурний підрозділ, а саме Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях. Також, представником позивача вказано, що в супереч приписам п.п. 12, 13 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2006 року №1567, Графік щотижневий проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті на території Харківській області у період з 27.02.2023 по 05.03.2023 було складено головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області, який не є ні керівником, ні заступником керівника структурного підрозділу Укртрансбезпеки. Крім того, направлення на проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) від 27.02.2023 року №015130 не зазначено ні конкретної ділянки дороги, ні маршруту, ні будь-якого іншого місця проведення перевірки, але в акті проведення перевірки від 02.03.2023 року №327746 старший державний інспектор Гопцій С.В. вже конкретно зазначив ділянку дороги М-29 «Харків Красноград Перещепіно». Представником позивача вказано, що станом на час проведення рейдової перевірки водієм здійснювалось нерегулярне пасажирське перевезення згідно договору перевезення пасажирів від 28.02.2023 року. При цьому, згідно норм діючого законодавства перевізник може здійснювати особисте страхування пасажира від нещасних випадків на транспорті на підставі договору доручення, укладеного між перевізником та страховиком. Так, позивачем із Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» 01.11.2022 року було укладено договір доручення №42-14514/000/01, а в подальшому на підставі платіжної інструкції від 28.02.2023 року №386 замовником по договору перевезення від 28.02.2023 року була оплачена вартість послуг з нерегулярного перевезення за пасажирів, а перевізником як повіреним (страховим агентом) по договору доручення №42-14514/000/01, було утримано 1,5 відсотка від вартості договору перевезення для наступної передачі страхового платежу довірителю - Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС». Отже, перевіряючому було надано платіжну інструкцію від 28.02.2023 року №386 із зазначенням на зворотному боці виду обов`язкового страхування, назву страхової компанії як довірителя, фактичну адресу довірителя, розмір страхової суми та страхового платежу, копію договору доручення від 02.11.2022 року №42-14514/000/01, а також копію договору перевезення від 28.02.2023 року, що належним підтвердженням факту укладення договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті згідно із положеннями Правил та Положення. Вказані обставини свідчать на користь того, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята відповідачем на власний розсуд із відступленням від норм права та без зазначення обставин справи, установлених під час розгляду справи. Крім того, представником відповідача вказано, що спірна постанова відповідача є протиправною та такою, що порушує права позивача, оскільки постанова органу державної влади не може базуватися лише на акті перевірки.

Таким чином, позивач, вважаючи зазначене порушенням своїх прав, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань:

здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю;

проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт;

здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється;

здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 року Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті, були утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №196-р від 03.03.2020 Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті погоджено пропозицією Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком, зокрема створено Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області.

В подальшому, наказом Державної служби з безпеки на транспорті від 22.02.2023 № 115 вирішено ліквідувати Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області та утворити Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

Наказом Державної служби з безпеки на транспорті від 28.02.2023 № 130 вирішено ввести в дію з 01.03.2023 структуру Державної служби України з безпеки на транспорті на 2023 рік, затверджену наказом від 24.02.2023 № 124 «Про затвердження структури Державної служби України з безпеки на транспорті».

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 року, з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Статтею 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Приписами статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства.

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Суд зазначає, що процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 22 Порядку № 1567, передбачено, що акт перевірки - це документ де фіксуються виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Занесення будь-якої інформації до акту перевірки на підставі припущень є не допустимим так як може повністю змінити або нівелювати зміст виявленого порушення.

Статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються нерегулярні пасажирські перевезення:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Суд зазначає, що перелік документів згідно ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт не є вичерпним.

Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса перелічених приписами ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт документів, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Стосовно виявленого порушення суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про страхування" визначено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про страхування" страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Стаття 7 Закону України "Про страхування" відносить особисте страхування від нещасних випадків на транспорті до обов`язкових видів страхування. Також в цій статті зазначено, що для здійснення обов`язкового страхування Кабінетом Міністрів України встановлений порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови страхування, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про страхування" страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.

Приписами ч.8 ст. 15 Закону України "Про страхування" визначено, що страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону України "Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

На виконання вимог Закону України "Про страхування" Кабінет Міністрів України своєю постановою № 959 від 14.08.1996 затвердив Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті (далі - Положення № 959). Цим Положенням № 959 визначається порядок здійснення обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, пасажирів та водіїв.

Пунктом 58 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, передбачено, що під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів.

Пунктом 1 Положення №959 визначено порядок здійснення обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані, а також працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (водіїв).

Відповідно до пункту 2 Положення №959 пасажири вважаються застрахованими з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки.

Пунктом 3 Положення № 959 передбачено, що кожному застрахованому пасажиру перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватись на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Оскільки при нерегулярних пасажирських перевезеннях видача квитків не передбачена, відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договорами страхування.

Згідно з п. 5 Положення №959 передбачено, що відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договорами страхування.

Крім того, суд зазначає, що поліс (сертифікат) обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів є одним з тих документів, який має пред`явити водій транспортного засобу, що здійснює перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Як встановлено під час розгляду справи, 01.11.2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», в якості довірителя, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , в якості повіреного, було укладено договір доручення № 42-14514/000/01. Відповідно до пункту 1.2 договору доручення повірений, який є страховим агентом, згідно статті 15 Закону України «Про страхування» та пункту 3 Положення № 959 від 14 серпня 1996 року «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» зобов`язується від імені та за дорученням довірителя виконувати наступні дії, зокрема: отримувати із замовника транспортних послуг при проведенні розрахунків по договору на перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень, що укладений між замовником та перевізником, страховий платіж по обов`язковому особистому страхуванню та перераховувати його довірителю; робити відмітку про обов`язкове страхування від нещасних випадків на транспорті на зворотному боці документа, що засвідчує оплату транспортних послуг замовника (заявка, реєстр, квитанція тощо) та зазначати: вид обов`язкового страхування; назву стразової компанії як довірителя; фактичну адресу довірителя, номер телефону; розмір страхової суми та страхового платежу. Відповідно до пункту 3.3 договору перевезення від 28.02.2023 року у разі нерегулярних перевезень квиток кожному пасажиру не видається, а укладається 1 договір на замовлення послуг, до якого додається документ, що засвідчує оплату транспортних послуг або оплату за проїзд усіх пасажирів разом (квитанція, реєстр, заявка тощо), тож він є квитком на проїзд, виходячи з визначення цього терміну; інформація, що міститься па зворотному боці квитка є страховим полісом, що засвідчує факт страхування.

Представником позивача у позовній заяві вказано, що на виконання п.1.1 договору перевезення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 замовником було надано інформаційний лист із зазначенням прізвища, імені та по батькові її кожного пасажира по рейсу від 02.03.2023 року по маршруту м. Харків, вул. Полтавський шлях, б. 140 - АДРЕСА_1 .

Також, представником позивача вказано, що на підставі платіжної інструкції від 28.02.2023 року № 386 замовником по договору перевезення від 28.02.2023 року була оплачена вартість послуг з нерегулярного перевезення за пасажирів, визначених в інформаційному листі, а перевізником, як повіреним (страховим агентом) по договору доручення № 42-14514/000/01 було утримано 1,5 відсотки від вартості договору перевезення для наступної передачі страхового платежу довірителю - Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС».

Отже, представником позивача наголошено на обставинах того, що на підтвердження укладення договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті старшому інспектору Гопцію С.В., яким складено акт проведення перевірки від 02.03.2023 № 327746, було надано платіжну інструкцію від 28.02.2023 № 386 року із зазначенням на звороті виду обов`язкового страхування; назви страхової компанії як довірителя; фактичну адресу довірителя, номер телефону; розмір страхової суми та страхового платежу, копію договору доручення від 02.11.2022 року № 42-14514/000/01, а також копію договору перевезення від 28.02.2023 року, що у відповідності з положеннями Правил та Положення є належним підтвердженням факту укладення договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Про вказане також було повідомлено і водієм перевіряючого, про що останнім зазначено у акті проведення перевірки від 02.03.2023 №327746 шляхом власноручного написання: «З інспектором не погоджуюсь, копію обов`язкового особистого страхування було надано».

Натомість, представником відповідача у поданому до суду відзиві на позов вказано, що водієм позивача під час проведення перевірки працівникам відповідача не було надано відповідного договору, що зафіксовано в акті №327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.03.2023 та відображено у відеозаписі перевірки.

Під час розгляду справи судом було досліджено відеозапис перевірки, наданий до суду представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 14.08.2023 року, з якого вбачається, що водієм автотранспортного засобу не було надано під час проведення перевірки доказів наявності укладеного договору обов`язкового особистого страхування пасажирів на час здійснення нерегулярних перевезень.

В той же час, водій під час проведення перевірки посилався на обставини того, що належним та достатнім доказом здійснення позивачем обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів під час нерегулярного перевезення, яке відбулось 02.03.2023 року, є договір перевезення пасажирів від 28.02.2023 року та квитанція №386 від 28.02.2023 року про сплату вартості послуг за договором від 28.02.2023 року, на зворотному боці якої зазначено наступні відомості: "Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС"; Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті; Страхова сума 102 000 грн. на кожного пасажира (Застраховану особу); Страховий платіж 2,70 грн.; 03117, м. Київ, пр. Перемоги, 65; Контакт-Центр: , , .".

При цьому, водій під час проведення перевірки і позивач у позовній заяві посилаються на положення п.3.3 договору перевезення пасажирів від 28.02.2023 року.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що з наявної в матеріалах справи копії договору перевезення пасажирів від 28.02.2023 року вбачається, що п. 3.3 містить наступне зазначення: "У разі нерегулярних перевезень квиток кожному пасажиру не видається, а укладається 1 договір на замовлення послуг, до якого додається документ, що засвідчує оплату транспортних послуг або оплату за проїзд усіх пасажирів разом (квитанція, реєстр, заявка, тощо), тож він є квитком на проїзд, виходячи з визначення цього терміну, інформація, що міститься на зворотному боці квитка є страховим полісом, що засвідчує факт страхування.".

В той же час, зі змісту акту №327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.03.2023 року вбачається, що перевіряючим було зафіксовано відсутність забезпечення водія копією договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті та трафаретом "Нерегулярні перевезення".

При цьому, а ні під час проведення перевірки, а ні до суду не було надано укладеного одного договору на замовлення послуг з нерегулярного перевезення 02.03.2023 року, до якого додавався б документ, що засвідчує оплату транспортних послуг або оплату за проїзд усіх пасажирів разом, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин п. 3.3. договору перевезення пасажирів від 28.02.2023 року.

Водночас, суд наголошує, що забезпеченість водія під час надання послуг з нерегулярних перевезень пасажирів копією договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, визначена нормами діючого законодавства, а отже такий обов`язок не може нівелюватись положеннями укладеного між суб`єктами господарювання під час реалізації господарської діяльності норм договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду доказів на спростування висновків акту перевірки щодо наявності виявленого правопорушення з боку перевізника, що передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 цього Закону, оскільки не надано до суду доказів надання перевіряючому під час проведення рейдової перевірки доказів наявності укладеного договору обов`язкового особистого страхування пасажирів на час здійснення нерегулярних перевезень.

Крім того, позивачем не надано ні під час перевірки, ні до суду доказів, що свідчать про видачу ним пасажирам відповідного страхового полісу (страхового посвідчення) на підтвердження обставин укладання відповідних договорів обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті під час здійснення нерегулярних перевезень.

В той же час, посилання представника позивача на обставини перерахування частини від вартості плати за перевезення на користь довірителя не може бути належним доказом укладання відповідних договорів обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті під час здійснення нерегулярних перевезень.

Стосовно доводів представника позивача про складення документів особою, яка працювала у ліквідованому органі судом встановлено наступне.

Зі змісту поданого до суду відзиву на позов встановлено, що посада начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області була передбачена станом на 27.02.2023 у штатному розписі, тобто станом на дату затвердження графіку проведення рейдових перевірок та видання направлення на перевірку № 015130. При цьому, складення акту № 327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.03.2023 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області відповідало його посадовим обов`язкам та посаді.

Отже, відповідно до наявної в матеріалах справи копії посадової інструкції старшого державного інспектора Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області вбачається, що старший державний інспектор призначається на посаду і звільняється з посади Головою Укртрансбезпеки та виконує покладені на Укртрансбезпеку завдання на території Харківської області.

В той же час, судом встановлено, що складення акту № 327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.03.2023 відбувалося в межах Харківської області, а тому відповідало посадовими обов`язкам вказаного старшого державного інспектора.

Відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість зазначених доводів представника позивача.

Стосовно посилань представника позивача на обставини того, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складено неповноважною особою суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать на користь того, що графік щотижневий проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті на території Харківській області у період з 27.02.2023 по 05.03.2023 було складено головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області та затверджено начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області 27.02.2023 року.

При цьому, відповідно до приписів пункту 13 Порядку № 1567 графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вказані норми не свідчать про те, що лише керівник або його заступник має право складати графіки проведення рейдових перевірок, до таких осіб висувається лише вимога затвердження таких графіків.

Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідачем не було допущено порушень, на які посилається представник позивача, що свідчить про помилковість доводів представника позивача в цій частині.

Стосовно доводів представника позивача про те, що в направленні на проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) від 27.02.2023 року №015130 не зазначено ні конкретної ділянки дороги, ні маршруту, ні будь-якого іншого місця проведення перевірки, але в акті проведення перевірки від 02.03.2023 року №327746 старший державний інспектор Гопцій С.В. вже конкретно зазначив ділянку дороги М-29 «Харків Красноград Перещепіно», що свідчить про допущення посадовими особами відповідача норм, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відмінність точних визначень ділянок дороги в графіку та акті перевірки не є порушенням Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, з огляду на неможливість зазначення у графіку та направленні переліку всіх автомобільних доріг та інфраструктури в області.

Відповідно до приписів пункту 14 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавствапро автомобільний транспорт.

Відтак, суд вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню.

Стосовно доводів представника позивача про необхідність зазначення правопорушення у постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу суд зазначає наступне.

Порядком №1567 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 № 79) затверджено зразок постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів.

Зі змісту вказаного Порядку вбачається, що зразок постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів містить в собі графу «порушення законодавства про автомобільний транспорт», яка належним чином заповнена при винесені постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 335978 від 04.04.2023.

Крім того, суд зазначає, що у спірній у даній справі постанові вбачається, що остання також містить в собі і посилання на акт № 327746 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.03.2023, яке є достатнім і не викликає сумнівів.

В той же час, суд зазначає, що доводи та посилання позивача, викладені у позовній заяві, не спростовують висновку відповідача про допущення порушення норм Закону України Про автомобільний транспорт.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до п. 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

З огляду на зазначене, відповідно п. 27 Порядку №1567, яким передбачено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях правомірно розглянуто справу та прийнято оскаржувану даній справі постанову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під., 7 пов.,м. Харків,61022), Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.