Справа № 2а-2004/09/2670
Суддя: Ткачук Олег Степанович
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Великої Палати Верховного Суду Ткачука О. С.
на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 2а-2004/09/267 (провадження № 11-150зва22) про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України на підставі рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Котляр проти України» від 10 листопада 2022 року
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
У згаданій вище адміністративній справі Велика Палата Верховного Суду, на мою думку, безпідставно закрила провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 03 липня 2012 року у справі № 2а-2004/09/2670 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Пенсійний фонд України, про визнання недійсними окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Своє рішення Велика Палата мотивувала тим, що зміст заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 03 липня 2012 року по суті співпадає зі змістом його позовної заяви. Позивач не навів доводів та аргументів, які він не мав можливості надати суду під час касаційного перегляду справи та які б могли вплинути на результат її вирішення в тому разі, якби вони були почуті судом касаційної інстанції.
Таким чином, відмовляючи у перегляді, визнаного ЄСПЛ таким, що порушує засади справедливості, рішення касаційного суду (Вищого адміністративного суду України), Велика Палата всупереч параграфу третьому Глави шостої Розділу другого та параграфу третьому Глави другої Розділу третього КАС, без скасування остаточного рішення, вдалася до з`ясування обставин справи завершеної розглядом та дослідження доказів у ній.
До того ж, Велика Палата Верховного Суду ухвалюючи у цій справі рішення на підставі статей 344, 355, 359, 361, 363, 366, 368 КАС не врахувала, що вказані норми не передбачать повноважень щодо ухвалення рішення про закриття провадження.
При цьому у своєму рішенні Велика Палата обґрунтовано звернула увагу на те, що заяву про перегляд рішення за виключними обставин ОСОБА_1 подав після закінчення передбаченого пунктом 2 частини другої статті 363 КАС десятирічного строку - через 10 років п`ять місяців і десять днів. На розгляді ЄСПЛ справа перебувала з 22 травня 2013 року до 10 листопада 2022 року - більше як 9 років і п`ять місяців.
Велика Палата вказала, що відповідно до частини п`ятої статті 366 КАС суд відмовляє у відкритті провадження за виключними обставинами у разі, якщо така заява подана до суду після закінчення строку, визначеного частиною другою статті 363 цього Кодексу.
«Фактично таке обмеження переслідує легітимну мету, а саме дотримання принципу юридичної визначеності, однак застосування такої негнучкої норми автоматично до кожної справи без урахування індивідуальних обставин може призвести до невиконання мети перегляду судових рішень.
У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду враховувала, що вже не вперше розглядає питання щодо застосування строків звернення із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань і сформувала різні підходи залежно від фактичних обставин кожної справи.
Щодо справи № 2-а-256/08 (постанова від 07.07.2021), то її ключова особливість, яку Велика Палата Верховного Суду визнала вагомою настільки, щоб передати цю справу на повторний судовий розгляд попри сплив установленого пунктом 2 частини другої статті 363 КАС строку на подання відповідної заяви, полягала в тому, що встановлене ЄСПЛ порушення прав ОСОБА_2 мало триваючий характер (порушення права на працю), відновити яке було можливо винятково за наслідками нового судового розгляду, а присудження самої лише грошової компенсації було недостатнім заходом для відновлення цього права настільки, наскільки це можливо (restitutio in integrum). Зокрема, заявниця наголошувала на тому, що отримані нею 4 500 євро, які визначені ЄСПЛ як відшкодування моральної шкоди та компенсація судових витрат, не відновили її первинний стан, який вона мала до порушення прав, оскільки ці кошти не можуть повернути їй 13 років забуття, відсутності доступу до професії, можливості професійного розвитку в обраній галузі, заробляти на життя, отримати пенсійне забезпечення за обраною професією тощо.
Ухвалюючи постанову від 23.11.2022 у цивільній справі № 2318/1249/2012, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність перегляду судових рішень після спливу десяти років із дня набрання ними законної сили, ураховуючи насамперед те, що ЄСПЛ у рішенні в справі «Жвавий проти України» констатував, що відновлення цивільного провадження було б найбільш належним способом відшкодування будь-якої іншої матеріальної шкоди, завданої заявнику, з огляду на встановлене порушення статті 10 Конвенції (§ 19 рішення ЄСПЛ). Тобто в цій справі ЄСПЛ прямо вказав на потребу у відновленні цивільного провадження для належного відшкодування заявникові завданої йому шкоди. Крім того, на час перегляду у Великій Палаті Верховного Суду справи тривало виконавче провадження щодо стягнення коштів із заявника, а на його майно був накладений арешт».
У наведених вище справах Велика Палата після відкриття провадження зосереджувала свою увагу не тільки і не стільки на строках звернення до суду із заявою про перегляд рішення за винятковими обставинами, але й на необхідності і можливості поновлення прав особи після спливу десятирічного строку провадження у національних та міжнародному судах. Також Велика Палата прискіпливо досліджувала питання про можливу небезпеку триваючого порушення прав особи навіть після рішення ЄСПЛ.
ОСОБА_1 у справі № 2а-2004/09/2670 подано заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції щодо права на перерахунок пенсії і подальшу виплату її у більшому розмірі. За судовим захистом у цій справі позивач звернувся у 2009 році. 28 вересня 2010 року рішення про поновлення його прав набрало законної сили, а 03 липня 2012 року було скасовано у касаційному порядку без врахування аргументів позивача. Таким чином ОСОБА_1 стверджує про порушення його прав на належне пенсійне забезпечення протягом чотирнадцяти років. Пенсія заявнику встановлена пожиттєво, що впливає на можливий строк ігнорування його прав в майбутньому. Окрім того, заявник наголошував на неправомірності окремих положень діючої до тепер постанови Кабінету Міністрів України від 13лютого 2008 року№ 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393». Вказаний нормативний акт зачіпає інтереси десятків тисяч громадян України.
З урахуванням вищенаведеного, на мою думку, Велика Палата Верховного Суду повинна була скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 03 липня 2012 року у справі № 2а-2004/09/2670 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Пенсійний фонд України, про визнання недійсними окремих положень постановита переглянути справу у касаційному порядку.
Рішення у справі належало ухвалити з урахуванням повноважень Великої Палати Верховного Суду, усіх досліджених обставин справи, після перевірки законності і обґрунтованості рішень першої та апеляційної інстанції.

Суддя О. С. Ткачук