Справа № 359/6457/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/6457/23 Головуючий у 1 інстанції: Борець Є.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕАС № 7206649) від 21 червня 2023 року, винесену інспектором батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області сержантом поліції Біликом Євгенієм Миколайовичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення мене до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 536,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 250,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що на шляху руху ОСОБА_1 дорожній знак 3.34 «Зупинка заборонена» не був встановлений, і тому, для позивача не існувало будь-яких заборон у зупинці автомобіля на краю проїзної частини, оскільки, він не міг припускати, що позаду його руху в напрямку м. Харків по вул. Київський Шлях в м. Борисполі Киїаської області встановлені забороняючий дорожній знак «Зупинка заборонена». При цьому, апелянт зазначає, що поліцейським не надано будь-яких фактичних даних про те, що позивач рухався тим напрямком вул. Київський Шлях, де він мав можливість безпосередньо спостерігати розташування дорожнього знаку «Зупинка заборонена», що призвело б до його невиконання, порушення правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, апелянт посилається на те, що відеозапис з вимірюванням відстані був зроблений відповідачем після винесення оскаржуваної постанови без участі позивача чи його представника, а отже, такий доказ не був покладений в основу оскаржуваної постанови.

11 вересня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 червня 2023 року інспектор 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Білик Є.М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №7206649, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 21 червня 2023 року о 20 год. 01 хв. в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 102 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Roomster», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Главою 3 розділу 33 Правил дорожнього руху визначено заборонні знаки, до яких віднесено - «Зупинку заборонено». Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу) (пункт 3.34).

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Білик Є.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7206649 від 21 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 10).

Згідно оскаржуваної постанови, 21 червня 2023 року о 20 год 03 хв. за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 102, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Roomster», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху - порушення вимог заборонних знаків.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що 21 червня 2023 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 прийшов за адресою місця проживання власника автомобіля, а саме: АДРЕСА_1 . Зустрівшись з ОСОБА_2 , взяв у неї ключі, свідоцтво про реєстрацію та поліс обов`язкового страхування, після чого сів за кермо та поїхав у бік вул. Київський Шлях. Виїхавши з прилеглої території на головну вулицю міста, припаркував свій автомобіль біля краю проїзної частини. При цьому, зазначає, що за напрямком руху автомобіля знаків які забороняли зупинку чи стоянку не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», тому, в діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що дія дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширюється на всіх без виключення водіїв транспортних засобів незалежно від того, чи рухались вони по вул. Київський шлях, чи здійснювали виїзд з прибудинкової території.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 8.2-1 Правил дорожнього руху, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Отже, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що чинним законодавством закріплено правила застосування дорожніх знаків та вимоги щодо їх розміщення, зокрема, що дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Як наголошує апелянт, позивач виїжджав з прибудинкові території та на шляху його руху дорожній знак 3.34 «Зупинка заборонена» не був встановлений, водночас, поліцейським не надано будь-яких фактичних даних про те, що позивач рухався тим напрямком вул. Київський Шлях, де він мав можливість безпосередньо спостерігати розташування дорожнього знаку «Зупинка заборонена», що призвело б до його невиконання.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

При цьому, наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів того, що при виїзді з прибудинкової території був встановлений знак, який би інформував про заборону зупинки по вул. Київський шлях, 102 у м. Бориспіль Київської області.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №127/12081/17, неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, ОСОБА_1 виїжджаючи з прибудинкової території не був проінформований належними дорожніми знаками про заборону зупинки по вул. Київський шлях, 102 у м. Бориспіль Київської області, притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки є безпідставним.

Щодо надання відповідачем разом з відзивом на позовну заяву компакт-диску, зокрема, із відеозаписом під назвою «Шамайло Вимірювання», на якому відображено процес вимірювання працівниками патрульної поліції ділянки автомобільної дороги, на яку поширюється дія дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», колегія суддів зазначає, що таке вимірювання було здійснено 19 липня 2023 року, тобто, після винесення оскаржуваної постанови від 21 червня 2023 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що зазначений доказ не приймався до уваги та не був досліджений інспектором поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, як наслідок, він не був поставлений в основу оскаржуваної постанови.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідач не може посилатися на відеозапис під назвою «Шамайло Вимірювання», як на доказ правомірності дій щодо винесення оскаржуваної постанови.

Щодо посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на фотознімки, зроблені камерою системи вуличного відеоспостереження «Безпечне місто», слід зазначити наступне.

В силу вимог частиною 4 статті 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього

Разом з тим, відповідачем не наведено поважних причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, з огляду на володіння ними з часу винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/3948/19 зазначив наступне: ...суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник).

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами .

Враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано поважність причин неподання таких доказів до суду першої інстанції, колегія суддів не бере до уваги докази подані Департаментом патрульної поліції до суду апеляційної інстанції.

Крім того, слід зазначити, що фотознімки з камери системи вуличного відеоспостереження «Безпечне місто» зроблені 21.06.2023 о 19:44 год. за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 63, водночас, згідно оскаржуваної постанови, позивач здійснив зупинку транспортного засобу 21.06.2023 о 20 год 03 хв. за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 102. Тобто, вказані фотознімки зроблені в інший час та за іншою адресою, а тому, не можуть однозначно спростовувати доводи позивача, що він здійснив виїзд з прибудинкової території.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

В силу ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.

Таким чином, постанова інспектора 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Білика Є.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7206649 від 21 червня 2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП - закриттю.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у загальному розмірі 1342,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16 900,00 грн.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 140/2131/19 зазначив наступне: «...Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано:

- Договір про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатом Ковальчуком Степаном Миколайовичем (а.с. 16-20);

- квитанцію від 03 липня 2023 року № 1-31-10/23 про сплату послуг з надання правничої (правової) допомоги від 03 липня 2023 року на суму 5 250,00 грн. (а.с. 21);

- акт від 03 липня 2023 року про надані правничі (правові) послуги на підставі договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року (а.с. 22-23).

Пунктом 1.2 Договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року передбачено, що дія цього Договору поширюється лише на правовідносини між Сторонами, в межах яких «Адвокат» зобов`язаний надати «Клієнту» наступну правову допомогу: підготування адміністративного позову, подання його до суду та представництво інтересів у адміністративній справі про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 6.3 Договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року, сторони домовились, що за виконання доручення та надання правової допомоги, передбаченої п. п. 1.2., 2.1.1.-2.1.7. цього Договору, «Клієнт» зобов`язаний сплатити на користь «Адвоката» гонорар (винагороду) в грошовій одиниці - гривні, в розмірі 5 250 грн.

Відповідно до акту від 03 липня 2023 року про надані правничі (правові) послуги на підставі договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року, в суді першої інстанції Адвокатом було надано позивачу наступні послуги:

- консультація в усному порядку з питання захисту прав позивача на підставі аналізу наданих ним письмових документів: порядок подання адміністративного позову, строки розгляду справи, порядок відшкодування судових витрат, про перелік необхідних документів для підготування адміністративного позову, формування правової позиції, вироблення стратегії захисту - вартістю 1500,00 грн.;

- правовий аналіз актуального стану нормативно-правових актів та судової практики в частині правового регулювання спірних правовідносин - вартістю 500,00 грн.;

- складання тексту позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення - вартістю 2 500,00 грн.;

- виїзд на місце складання постанови, збирання доказів, виготовлення додатків до позовної заяви - 500,00 грн.;

- подання заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення з письмовими додатками до компетентного суду за визначеними правилами під підсудності - вартістю 250,00 грн.

Загальна вартість надано правничої допомоги в суд першої інстанції становить 5 250,00 грн.

На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником апелянта надано:

- Договір про надання правової допомоги від 14 серпня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатом Ковальчуком Степаном Миколайовичем (а.с. 67-71);

- квитанцію від 14 серпня 2023 року № 7-08-11/23 про сплату послуг з надання правничої (правової) допомоги від 14 серпня 2023 року на суму 11 650,00 грн. (а.с. 72);

- акт від 21 серпня 2023 року про надані правничі (правові) послуги на підставі договору про надання правової допомоги від 14 серпня 2023 року (а.с. 73-74).

Пунктом 1.2 Договору про надання правової допомоги від 14 серпня 2023 року передбачено, що дія цього Договору поширюється лише на правовідносини між Сторонами, в межах яких «Адвокат» зобов`язаний надати «Клієнту» наступну правову допомогу: підготування апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, подання її до апеляційного суду та представництво інтересів в суді апеляційної інстанції під час розгляду адміністративної справи про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 6.3 Договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року, сторони домовились, що за виконання доручення та надання правової допомоги, передбаченої п. п. 1.2., 2.1.1.-2.1.7. цього Договору, «Клієнт» зобов`язаний сплатити на користь «Адвоката» гонорар (винагороду) в грошовій одиниці - гривні, в розмірі 11 650 грн.

У відповідності до акту від 21 серпня 2023 року про надані правничі (правові) послуги на підставі договору про надання правової допомоги від 14 серпня 2023 року, в суді апеляційної інстанції Адвокатом було надано позивачу наступні послуги:

- консультація в усному порядку: ознайомлення з рішенням суду першої інстанції, порядок подання апеляційної скарги, перелік необхідних документів для підготування апеляційної скарги, формування правової позиції - вартістю 1000,00 грн.;

- аналіз судової практики та рішень Верховного Суду, з метою вироблення стратегії захисту - вартістю 800,00 грн.;

- складання тексту апеляційної скарги на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 10.08.2023 року - вартістю 4 500,00 грн.;

- подання апеляційної заяви на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 року у справі № 359/6457/23 - вартістю 350,00 грн.;

- участь представника позивача у судових засідання в суді апеляційної інстанції - 5 000,00 грн.

Надаючи оцінку розміру витрат, заявлених до відшкодування на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

В силу вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 29 листопада 2021 року у справі № 420/13285/20, від 14 липня 2021 року у справі № 808/1849/18 вказав наступне: «…Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо».

Аналогічні правила застосовуються у постановах Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 зазначив, що суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 560/12697/21 дійшов до висновку про те, що «…розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».

Колегія суддів, визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, враховує, що: дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; предметом спору є постанова про накладення штрафу у розмірі 340,00 грн., справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; справа розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження; під час апеляційного розгляду правова позиція позивача у справі не змінювалася, участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача не приймав.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що надання такої послуги, як правовий аналіз актуального стану нормативно-правових актів та судової практики в частині правового регулювання спірних правовідносин - безпосередньо пов`язана і входить в надання адвокатом послуги щодо складання тексту позовної заяви. Також, на переконання колегії суддів, вказана послуга охоплює подання позовної заяви до суду.

Також, колегія суддів вважає, що надання послуги з аналізу судової практики та рішень Верховного Суду, з метою вироблення стратегії захисту - охоплюється послугою щодо складання тексту апеляційної скарги на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 10.08.2023 року. При цьому, вказана послуга включає подання апеляційної скарги до суду.

Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, зважаючи на предмет позову, фактичний об`єм виконаної роботи, колегія суддів вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 3 000,00 грн.

Також, беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн

Відповідно до статті 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить йому суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

При цьому, судовою колегією враховується, що, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Білика Євгенія Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7206649 від 21 червня 2023 року.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в загальному розмірі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.