Справа № 580/5262/23
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року справа № 580/5262/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , далі позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ ВП 44131663, далі відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати видані ГУ ДПС у Черкаській області податкові повідомлення-рішення із земельного податку для ОСОБА_1 за 2020, 2021 та 2022 роки, а саме від 25.05.2020 №58880-5255-2305 на суму 76 712,45 грн, від 07.05.2021 №45052-60-2305 на суму 76 712,45 грн та №05 на суму 84 383,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті безпідставно та без урахування вимог пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, оскільки належну на праві власності земельну ділянку, яка була у подальшому поділена на дві окремі, позивач використовує у власній господарській діяльності, будучи платником єдиного податку.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що за позивачем обліковується земельна ділянка, надана для обслуговування будівель торгівлі, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець у ДПС в Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві з 11.07.2016 та з 01.01.2020 є платником єдиного податку (друга група з 01.01.2020 по 31.03.2020; третя група з 01.04.2020), що підтверджується листом Головного управління ДПС у м. Києві від 22.05.2023 №41910/6/26-15-24-01-19-09, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також витягом з реєстру платників єдиного податку №45321 від 01.05.2023.

Крім того, позивач є власником земельної ділянки площею 1,2194 га, розташованої по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0293 (а.с. 11).

У подальшому указана земельна ділянка була поділена на земельні ділянки площею 0,8608 га (кадастровий номер :02:001:1077) та площею 0,3585 га (кадастровий номер :02:001:1084), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2021 №287605544 та від 26.09.2022 №310743768.

Матеріали справи свідчать, що ГУ ДПС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Ф» №58880-5255-2305 від 25.05.2020, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 76 712,45 грн;

- форми «Ф» №45052-60-2305 від 07.05.2021, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 76 712,45 грн;

- форми «Ф» №05 від 23.08.2022, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 84 383,70 грн.

Не погоджуючись із указаними індивідуальними актами, вважаючи їх такими, що прийняті з порушенням вимог Податкового кодексу України і без наявності на те правових підстав, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, ставлячи вимогу про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За правилами підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно пп. пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Приписи пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України визначають, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності (пп. 270.1.1.1 пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 у редакції Закону № 1914-IX від 30.11.2021, який набрав чинності 01.01.2022).

Відповідно до п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу XIV ПК України та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За змістом пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У пункті 269.2 статті 269 ПК України також передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності:

- із податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва (у редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, чинній з 23.05.2020);

- із податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва (у редакції Закону № 1914-IX від 30.11.2021, чинній з 01.01.2022).

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля/споруда/приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Тобто, в розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 24.11.2015, який неодноразово підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.06.2022 у справі №826/15283/17,від 13.08.2021 у справі №826/17235/16, від 05.02.2021 у справі №826/16051/16, від 21.05.2020 у справі №826/10983/18, від 09.04.2019 у справі №826/12960/16, від 15.02.2019 у справі №826/9948/16.

Матеріали справи свідчать, між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 02.03.2019 було укладено договір про надання послуг №6, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 послуги із зберігання та передпродажної підготовки сировини і матеріалів. Строк дії договору до 01.04.2023. Із змісту акта від 02.03.2019, що є додатком до договору від 02.03.2019 №6, вбачається, що місцем надання послуг є АДРЕСА_3 .

Крім того, договір №5 надання послуг тимчасового періодичного зберігання матеріальних цінностей, строком дії з 10.03.2021 по 31.12.2022, було укладено між ФОП ОСОБА_1 і фізичною особою.

Викладене, на переконання суду, дає обґрунтовані підстави вважати, що належна на праві власності ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0293, до моменту державної реєстрації її поділу 24.11.2021 використовувалася у господарській діяльності позивача. Крім того, зважаючи на строк дії указаних вище договорів, суд вважає, що новоутворені земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:1077 та :02:001:1084 також використовувалися позивачем як платником єдиного податку у власній господарській діяльності. Доказів зворотного відповідачем не надано.

Крім іншого, суд звертає увагу, що, попри проведення поділу земельних ділянок, відповідач, як зазначено у відзиві на позов, у 2022 році продовжував обчислювати податок на землю, виходячи з відомостей листа Відділу у Христинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 15.11.2019 №8-23-0.330.128/111-19. Водночас, як було встановлено раніше, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0293 перестала існувати як об`єкт цивільного права з моменту її поділу. Викладене породжує об`єктивні сумніви у правильності обчислення контролюючим органом податкового зобов`язання за 2022 рік.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що позивачем було надано докази, якими підтверджується використання останнім земельної ділянки (у подальшому земельних ділянок) у власній господарській діяльності, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті без наявних на те правових підстав всупереч положень пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, а відтак підлягають скасуванню.

Поряд з цим суд відхиляє посилання позивача на те, що земельні ділянки також використовуються ТОВ «Аграрник», як платником єдиного податку, співзасновником та керівником якого є ОСОБА_1 , що також свідчить про протиправність оскаржуваних індивідуальних актів, оскільки згадані вище приписи пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України можливість несплати земельного податку пов`язують саме із здійсненням діяльності особою власником земельної ділянки, а не підприємством, учасником якого є така особа.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням обставин у цій справі, положень чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 25.05.2020 №58880-5255-2305, від 07.05.2021 №45052-60-2305 та від 23.08.2022 №05.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА