Справа № 640/2018/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа №640/2018/22

адміністративне провадження № К/990/30200/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-інтер» (далі - ТОВ «Агро-інтер») на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі за позовом ТОВ «Агро-інтер» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Печерський РВДВС), третя особа - Головне управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося ТОВ «Агро-інтер» з позовом до Печерського РВДВС, в якому просило суд:

- визнати протиправною бездіяльність Печерського РДВС, яка полягає у невиключенні запису з Єдиного реєстру боржників відносно ТОВ «Агро-інтер» (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ), який внесено Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження №56960038;

- зобов`язати Печерський РДВС виключити запис з Єдиного реєстру боржників відносно ТОВ «Агро-інтер» (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ), який внесено Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження №56960038.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2023 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Дослідивши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У свою чергу, статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги та текстів оскаржуваних судових рішень вбачається, що спір у цій справі виник з приводу бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судові рішення заявник переконує, що оскаржувані судові рішення є такими, що постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права. У тексті касаційної скарги, серед іншого, зазначено про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи необхідність касаційного перегляду судових рішень, прийнятих за правилами статті 287 КАС України, заявник не зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також не посилається на значення саме цієї справи при формуванні єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на викладене, наведені скаржником обґрунтування необхідності скасування судових рішень, не є достатніми для відкриття касаційного провадження у цій справі та не дають підстав для висновку, що справа №640/2018/22 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний заявником касаційної скарги спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження на підставі частини третьої статті 333 КАС України, оскільки рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Керуючись статтями 3, 13, 257, 287, 328, 330, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-інтер» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі за позовом Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-інтер» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Головне управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук Н.М. Мартинюк