Справа № 462/5464/23
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/5464/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Петришак С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 19.07.2023 року звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД №393188 від 22.06.2023 року про накладення відносно нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що інспектором УПП у Львівській області ДПП Солодовніковим В.Г. винесено відносно нього вказану постанову, згідно якої він 02.06.2023 року о 22.21 год. на вул.Чернівецькій, 4 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено», чим порушив п.8.4 Правил дорожнього руху. Зазначає, що інспектором при винесенні постанови не враховано всіх обставин події, оскільки автомобіль, яким він керував, виконував та виконує функції таксі, тому він має право їхати по смузі руху на якій знаходяться одночасно два дорожні знаки - дорожній знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» та 3.21 «В`їзд заборонено». Так, відповідно до п.17.1 ПДР, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі, крім таксі та велосипедистів. Тобто, при наявності даного дорожнього знака 5.11 або 5.8, наявний поряд з ним дорожній знак 3.21 діє щодо всіх транспортних засобів, крім маршрутних транспортних засобів, таксі та велосипедистів. За таких обставин вважає оскаржувану постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20.07.2023 року відкрито провадження у справі та визначено дату і час розгляду, про що повідомлено сторони.

Позивач у судове засідання 11.09.2023 року не з?явився, натомість представник позивача подав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.194 КАС України.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не забезпечив явку у судове засідання свого уповноваженого представника, натомість, 29.08.2023 року уповноважений представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила розглядати справу у її відсутності та у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своїх заперечень покликається на те, що водії таксі для підтвердження права на перевезення пасажирів повинні мати та пред?являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідну ліцензію, пройдений обов?язковий технічний контроль. У інспектора Управління належних підстав вважати, що позивач надає послуги таксі не було, оскільки даний водій не надав для підтвердження відповідної ліцензії та не продемонстрував діючий таксометр інспектору. Отже, вважає, що інспектор Управління мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Також, 06.09.2023 року від уповноваженого представника відповідача УПП у Львівській області ДПП Забродоцької Я.Р. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат є безпідставно завищеним та неспівмірним із складністю справи, у зв?язку з чим просила відмовити в задоволенні заяви.

Відповідно до ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому за вказаних обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи стислість строків розгляду даної справи, передбачених ч.1 ст. 286 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, з?ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Згідно з ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов?язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов?язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пп. «в» п.8.4 ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП порушення, у тому числі порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що 22.06.2023 року інспектором УПП у Львівській області ДПП винесено постанову серії БАД №393188, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно з даною постановою позивач визнаний винним у тому, що він 02.06.2023 року о 22.21 год. на вул.Чернівецькій, 4 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив п.8.4 Правил дорожнього руху (а.с.9).

Разом з тим, суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов?язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 і ч.3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки чи відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Знак 3.21 «в?їзд заборонено» - дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Як вбачається із фотографії, долученої позивачем до матеріалів справи, на вул.Чернівецькій у м.Львові крім дорожнього знаку 3.21 «в?їзд заборонено» також знаходиться дорожній знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» (а.с.16).

Згідно з п.2.15 «а» Правил дорожнього руху водій таксі має право рухатися на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8 або 5.11.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Згідно п.30.3 «й» Правил дорожнього руху на відповідних транспортних засобах установлюються такі розпізнавальні знаки: «таксі» - квадрати контрастного кольору (сторона щонайменше 20 мм), які розміщені у шаховому порядку у два ряди. Знак встановлюється на даху транспортних засобів або наноситься на боковій їх поверхні. При цьому повинно бути нанесено щонайменше п?ять квадратів.

Крім того, відповідно до п.24 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» такий вид господарської діяльності як, зокрема, перевезення пасажирів, підлягає ліцунзуванню.

Тобто, законодавством чітко визначено вимоги до здійснення діяльності щодо перевезення пасажирів, а також до автомобілів, що призначені для перевезення пасажирів.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві користування ВКПП «Віктуар» (а.с.10).

Відповідно до ліцензії №422199 ВКПП «Віктуар» здійснює надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу та внутрішні перевезення пасажирів на таксі (а.с.7).

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій вбачається, що ВКПП «Віктуар» є юридичною особою (а.с.10).

Згідно протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №01650-02744-22 від 29.11.2022 року автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , визнано технічно справним (а.с.9).

Наказом №5а від 19.03.2019 року за ОСОБА_1 закріплено автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , який використовується для потреб підприємства та для надання послуг з перевезення пасажирів, в тому числі і як таксі (а.с.11).

З копій фотографій, долучених позивачем до матеріалів справи, вбачається, що автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлений на даху автомобіля, а також містить композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків. Таким чином, вказаний транспортний засіб є маршрутним транспортним засобом, а саме таксі (а.с.17).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов?язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст.70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У п.7 оскаржуваної постанови не зазначені відомості про наявність доказів, на яких зафіксовано правопорушення.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото - чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб?єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 22.06.2023 року та не підтверджується жодними іншими доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб?єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

За таких обставин, суд вважає, що сторона відповідача не надала суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.

Виходячи з наведеного, з огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, а відповідачем не представлено жодного належного, об`єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача, підтверджував правомірності оскаржуваної постанови та вказував на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з?ясування усіх обставин справи, а відтак протиправним, тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, слід зазначити, що ч.3 ст.286 КАС України визначено повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, до яких віднесено право залишити рішення суб?єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення, скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи із змісту вказаної статті, місцевий загальний суд як адміністративний, при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не наділений іншими повноваженнями, ніж ті, які передбачені у ч.3 ст. 286 КАС України.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною постанови інспектора УПП у Львівській області ДПП Солодовнікова В.Г. щодо накладення на позивача адміністративного стягнення задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача та користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Телішевським І.Д. укладено договір про надання правової допомоги №14/07/2023 від 14.07.2023 року, відповідно до п.1.1. даного договору ОСОБА_1 уповноважує адвоката Телішевського І.Д., а адвокат Телішевський І.Д. зобов?язується надати ОСОБА_1 консультаційні та юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту прав та інтересів останнього як позивача в судових органах всіх інстанцій у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до УПП у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови інспектора УПП у Львівській області Солодовнікова В.Г. серії БАД №393188 від 21.06.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що за надані, згідно п.1.1 Договору послуги, Замовник сплачує Представнику винагороду в строки та розміри, що визначаються згідно з додатком №1, який є невід?ємною частиною даного Договору.

Згідно додатку №1 до договору №14/07/2023 від 14.07.2023 року сторони домовилися, що винагорода виконавця за цим договором становить 2000 грн. за підготовку заяв по суті, клопотань, процесуальних заяв, збір доказів.

Відповідно до акту виконаних робіт від 01.08.2023 року виконавець виконав і передав, а замовник прийняв роботу, згідно з п. 2.1 Договору консультаційні та юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_1 як позивача у судових органах всіх інстанцій у адміністративній справі №462/5464/23: збір, підготовка та аналіз доказів, підготовка позовної заяви, підготовка процесуальних заяв. Вартість робіт 2000 грн.

Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2022 року у справі №757/24445/21-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб?єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, слід зазначити, що Департамент патрульної поліції, в структуру якого входить Управління патрульної поліції в області є юридичною особою публічного права з самостійним балансом та рахунками в органах Державної казначейської служби України, тобто є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів, зокрема, призначених для утримання Управління патрульної поліції в області Департаменту патрульної поліції.

Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції як структурний підрозділ Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи відповідно до бюджетного законодавства не отримує бюджетних коштів та не є розпорядником таких, а тому вказаний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, який є юридичною особою та суб?єктом владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені останнім витрати на професійну правничу допомогу, що становлять 2000 грн., оскільки розмір цих витрат відповідає критеріям співмірності, визначеним ч.5 ст.134 КАС України.

Також, з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви до суду, в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. 9, 73-77, 90, 139, 229, 241-246, 268, 271, 272, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №393188 від 22.06.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул.Федорова Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн. та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 2536, 80 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Участини справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19;

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний