Справа № 521/6458/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 521/6458/23

Перша інстанція: суддя Мазун І.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.06.2023 у справі № 521/6458/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом права та законних інтересів поважними та поновити даний строк;

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002489 від 08.12.2022, складену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті - Соколюк Любов`ю Миколаївною, про притягнення ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.;

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002678 від 15.12.2022р., складену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченко Владиславом Олеговичем, про притягнення ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності га накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.12.2022 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті - Соколюк Любов`ю Миколаївною було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002489 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

ОСОБА_1 є власником: транспортного засобу марки DAF модель: CF 85.460, тип: спеціалізований ватажний сідловий тягач - д.н.з. НОМЕР_1 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ), а також напівпричіпу марки RINNEN, модель: SANH ATI, тип: спеціалізований напівпричіп Н/ПР- Контейнеровоз, д.н.з. НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного

засобу серії НОМЕР_4 ).

У Постанові серії НОМЕР_5 від 08.12.2022р. зазначено, що за допомогою технічних засобів «WIM 7. WAGA-WIM35. зав. № 1». 13.10.2022р. о 17 год 22 хв.. за адресою М-22. км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб DAF 85.460. д.н.з. НОМЕР_1 та що відповідальною особою було допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної маси транспортного засобу на 6,1% (2,445 тон), при дозволеній максимальній масі 40 тон.

15.12.2022 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченко Владиславом Олеговичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка мас реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002678 про притягнення ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

ОСОБА_1 є власником: транспортного засобу марки DAF модель: CF 85.460. тип: спеціалізований вантажний сідловий тягач -д.н.з. НОМЕР_6 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 ), а також напівпричіпу марки BLUMHARDT, тип: спеціалізований напівпричіп Н/ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, д.н.з. НОМЕР_8 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 ).

У постанові серії АА № 00002678 від 15.12.2022р. зазначено, що за допомогою технічних засобів «WIM 7. WAGA-WIM35. № 7», 19.10.2022р. о 16 год 01 хв. за адресою М-04. км 186+337, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_10 та що відповідальною особою було допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної маси транспортного засобу на 5,5% (2,219 тон), при дозволеній максимальній масі 40 тон. Виходячи зі змісту п. 22.5 ПДР України виходить, що допустима фактична маса для контейнеровозів встановлена з обмеженням 44 т. Отже, фактична загальна маса транспортного засобу з вантажем повинна не перевищувати 44 тони, що не перевищує нормативних параметрів, встановлених п. 22.5 ПДР України.

Позивач зазначає, що постанова серії АА № 00002489 від 08.12.2022р. та постанова серії АА № 00002678 від 15.12.2022р. не містять усіх даних передбачених Інструкцією, а частина даних зазначена не вірно. У постанові не вірно вказані допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на ділянці автомобільної дороги, де було зафіксовано перевищення габаритно-вагових нормативів. Фактично, у постанові серії АА № 00002489 від 08.12.2022 та постанові серії АА № 00002678 від 15.12.2022 зазначено лише: «допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України. Дозволена максимальна фактична маса 40 тон». Однак, на думку позивача, яким чином та з урахуванням яких доказів було встановлено допустиму максимальну масу ТЗ невідомо. Тим паче в постановах не зазначено відомості про напівпричіп-контейнеровоз, у зв`язку з чим не відомо враховував інспектор таку інформацію при винесенні постанови чи ні. При цьому на фотофіксації адміністративного правопорушення зображено вантажний автомобіль, який перевозить контейнер.

З огляду на наведене позивач вважає вказані постанови протиправними та такими, що підлягають скасування.

Також, з огляду на те, що оскаржувані постанови складені без повідомлення та участі позивача, а також постанови не були отримані позивачем поштовою кореспонденцією, позивач вважає, що має право на поновлення строку на оскарження постанови серії АА № 00002489 від 08.12.2022 та постанови серії АА № 00002678 від 15.12.2022.

Представник відповідача надала до суду першої інстанції відзив на позов, у якому просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивачем здійснювались перевезення, які не є контейнерними в розумінні чинного законодавства. Враховуючи наведене, на думку представника відповідача, максимально дозволене навантаження відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху 40 тон. Відтак, дії посадових осіб відповідача під час формування оскаржуваних постанов є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України. А тому підстав для задоволення позову відсутні.

Позивач надав до суду першої інстанції відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 26.06.2023 у справі № 521/6458/23 поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з відповідним адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі задовольнив.

Скасував постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002489 від 08.12.2022, складену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті - Соколюк Любов`ю Миколаївною, про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Скасував постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002678 від 15.12.2022, складену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченко Владиславом Олеговичем, про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності га накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн

Провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - закрив.

Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорт понесені судові витрати у розмірі 1095,07грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Державної служби України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме положення ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка визначає порядок накладення адміністративно-господарських штрафів і не стосується спірних правовідносин, а також положення п. 22.5 ПДР України, в редакції, яка втратила чинність на момент виникнення спірних правовідносин;

- суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази того, що під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортними засобами позивача здійснювались безпечні вантажні перевезення в контейнерах, згідно з їх призначення;

- судом першої інстанції не враховано, що оскаржувана постанова відповідає законодавчо встановленим критеріям, прийнята правомірно та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та Порядком № 1174, а отже її зміст відображає ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП;

- суд першої інстанції не звернув увагу, що матеріал справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували перевезення позивачем змінного кузову.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, 08.12.2022 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті - Соколюк Любов`ю Миколаївною було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002489 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

ОСОБА_1 є власником: транспортного засобу марки DAF модель: CF 85.460, тип: спеціалізований ватажний сідловий тягач - д.н.з. НОМЕР_1 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ), а також напівпричіпу марки RINNEN, модель: SANH ATI, тип: спеціалізований напівпричіп Н/ПР- Контейнеровоз, д.н.з. НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ).

У постанові серії АА № 00002489 від 08.12.2022 зазначено, що за допомогою технічних засобів «WIM 7. WAGA-WIM35. зав. № 1». 13.10.2022 о 17 год 22 хв.. за адресою М-22. км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 та що відповідальною особою було допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної маси транспортного засобу на 6,1% (2,445 тон), при дозволеній максимальній масі 40 тон.

15.12.2022 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченко Владиславом Олеговичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка мас реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00002678 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

ОСОБА_1 є власником: транспортного засобу марки DAF модель: CF 85.460. тип: спеціалізований вантажний сідловий тягач -д.н.з. НОМЕР_6 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 ), а також напівпричіпу марки BLUMHARDT, тип: спеціалізований напівпричіп Н/ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, д.н.з. НОМЕР_8 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 ).

У постанові серії АА № 00002678 від 15.12.2022 зазначено, що за допомогою технічних засобів «WIM 7. WAGA-WIM35. № 7», 19.10.2022 о 16 год 01 хв. за адресою М-04. км 186+337, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_10 та що відповідальною особою було допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної маси транспортного засобу на 5,5% (2,219 тон), при дозволеній максимальній масі 40 тон.

Не погоджуючись із вищевказаними постановами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови безпідставно не враховано факт проїзду транспортного засобу DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 , DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_10 з напівпричепом та контейнером, оскільки з даних фотофіксації правопорушення чітко вбачається проїзд транспортного засобу з причепом, завантаженим контейнером.

Суд зазначив, що можливе недотримання перевізником вимог щодо маркування, опломбування контейнеру, вимог щодо перевезення вантажу в контейнері, як і ненадання товаро-транспортних документів на вантаж при перевезенні його в контейнері не є свідченням того, що транспортний засіб, рух якого зафіксовано в автоматичному режимі, не відповідає ознакам контейнеровоза для цілей застосування положень п. 22.5 Правил дорожнього руху.

Окрім того суд зазначив, що оскаржувана постанова не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів. Так, згідно з позицією відповідача при обрахунку перевищення нормативних параметрів використано параметри, встановлені п. 22.5 Правил дорожнього руху, саме для транспортних засобів та їх составів - фактична маса - до 40 тон.

Разом з тим, як зазначив суд, з свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та причепів, належних позивачу вбачається, що тип причепів - спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз, отже, згідно п. 22.5 ПДР допустима загальна допустима вага перевезення для контейнеровозів 44 000 кг, а тому розрахунки спеціаліста щодо перевищення нормативних параметрів є невірними внаслідок використання невірних вихідних даних.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП відповідачем не були встановлені достатні та необхідні відомості щодо технічних характеристик транспортного засобу, який рухався через автоматичний пункт вагового контролю, внаслідок чого була помилково визначена дозволена максимальна маса такого транспортного засобу у розмірі 40 тон, і відповідно необґрунтовано встановлено перевищення максимально дозволеної загальної маси транспортного засобу.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом положень ч. 2, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх виявлення.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі Порядок № 1174).

Положеннями п. 1 Порядку № 1174 встановлено, що цей Порядок визначає механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі.

Згідно з п.2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1174 автоматичні пункти встановлюються в місцях (на ділянках) руху вантажних транспортних засобів на: автомобільних дорогах загального користування державного значення - за рішенням органу управління таких доріг; автомобільних дорогах загального користування місцевого значення - за рішенням облдержадміністрацій; вулицях і дорогах у містах та інших населених пунктах - за рішенням органу місцевого самоврядування.

Місця встановлення автоматичних пунктів погоджуються з Укртрансбезпекою.

Вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 163.

Згідно з п. 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1174 під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Відповідно до п. п. 16, 17 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли. Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

Також положеннями ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року № 2862-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Приміткою до ст. 132-1 КУпАП визначено, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

З аналізу наведеного виходить, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Окрім того, пунктом 1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що наземними транспортними засобами визнаються пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Частина перша статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює, що транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

У статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі Правила №363), визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.

Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів.

Наведене кореспондується з пунктом 2.13 Правил дорожнього руху, відповідно до якого транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.

Відповідно до п.п. «б» п.22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси для комбінованих транспортних засобів:

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення).

Відтак, згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху, гранично допустима фактична маса комбінованого транспортного засобу, за якої допускається рух автомобільними дорогами державного значення, 44 тони встановлена виключно у разі здійснення перевезення транспортними засобами вантажу в одному або більше контейнерах, або в змінних кузовах.

В інших випадках, встановлених п. 22.5 ПДР, така гранично допустима фактична маса комбінованого транспортного засобу не може перевищувати 40 тонн.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є власником: транспортного засобу марки DAF модель: CF 85.460, тип: спеціалізований ватажний сідловий тягач - д.н.з. НОМЕР_1 , а також напівпричіпу марки RINNEN, модель: SANH ATI, тип: спеціалізований напівпричіп Н/ПР- Контейнеровоз, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

У постанові серії НОМЕР_5 від 08.12.2022 зазначено, що за допомогою технічних засобів «WIM 7. WAGA-WIM35. зав. № 1» 13.10.2022 о 17 год. 22 хв.. за адресою М-22. км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 та що відповідальною особою було допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної маси транспортного засобу на 6,1% (2,445 тон), при дозволеній максимальній масі 40 тон.

Відповідно до зазначеної постанови, кількість вісей транспортного засобу DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 6 шт., загальна маса 47 161 кг. Загальна маса з урахуванням похибки 42 444,9 кг. Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови серії АА № 00002489 від 08.12.2022. (а.с. 33, 34).

З фотознімків доданих до оскаржуваної постанови, встановлено, що вказаний у постанові сідельний тягач рухався з напівпричепом, д.н.з НОМЕР_3 . Даний транспортний засіб є трьохвісним сідельним тягачем з трьохвісним напівпричепом. Загальна кількість вісей 6.

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником: транспортного засобу марки DAF модель: CF 85.460. тип: спеціалізований вантажний сідловий тягач -д.н.з. НОМЕР_6 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 ), а також напівпричіпу марки BLUMHARDT, тип: спеціалізований напівпричіп Н/ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, д.н.з. НОМЕР_8 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 ).

У постанові серії АА № 00002678 від 15.12.2022 зазначено, що за допомогою технічних засобів «WIM 7. WAGA-WIM35. № 7», 19.10.2022 о 16 год. 01 хв. за адресою М-04. км 186+337, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_10 та що відповідальною особою було допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної маси транспортного засобу на 5,5% (2,219 тон), при дозволеній максимальній масі 40 тон.

Відповідно до зазначеної постанови, кількість вісей транспортного засобу DAF 85.460, д.н.з. НОМЕР_10 6 шт., загальна маса 46 910 кг. Загальна маса з урахуванням похибки 42 219 кг. Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови серії АА № 00002678 від 15.12.2022. (а.с. 34, 35).

Відповідно до фотознімків доданих до оскаржуваної постанови, встановлено, що вказаний у постанові сідельний тягач, д.н.з. НОМЕР_10 , рухався з напівпричепом. Даний транспортний засіб є трьохвісним сідельним тягачем з трьохвісним напівпричепом. Загальна кількість вісей 6.

В позовній заяві та відповіді на відзив позивач зазначає, що вищенаведені транспортні засоби здійснювали контейнерні перевезення відповідними транспортними засобами контейнеровозами.

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 за №363 (далі - Наказ №363), дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів.

Також Наказом № 363 наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Відповідно до п. п. 17.1 - 17.5 Наказу № 363 універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян.

Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.

Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м).

Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.

Як вбачається з фотознімків доданих до оскаржуваних постанов серії АА № 00002678 від 15.12.2022, серії АА № 00002489 від 08.12.2022, апеляційним судом встановлено, що транспортні засоби позивача перевозили предмети з ознаками контейнеру, до конструкції яких внесено зміни - додано тентований верх.

Однак вказані предмети не містили ані маркування, ані пломбування (а.с. 35, 45-46).

При цьому, позивачем до матеріалів справи не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, які належить позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно з їх призначенням, а також не надано доказів на підтвердження того, який вантаж перевозився та у який спосіб.

Також, Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання (далі Порядок № 521).

Відповідно до п. п. 1.1 1.5 Порядку № 521 цей порядок визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій M, N, O, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах (далі - обладнання) відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року (далі - Угода).

На кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.

Індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ:

а) новий, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ, підлягає першій державній реєстрації в Україні;

б) що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні;

в) конструкцію якого змінено під час переобладнання.

Індивідуальному затвердженню підлягає кожна партія обладнання, яка відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якої не підтверджена сертифікатом типу.

Аналіз наведених положення свідчать про те, що контейнери, які в розумінні Порядку № 521 є обладнанням до колісного транспортного засобу, підлягають сертифікації.

Відтак належним та достатнім доказом перевезення транспортними засобами позивача контейнерів є відповідне документальне підтвердження здійснення безпечних контейнерних перевезень (сертифікати контейнерів, товаро-супровідні документи тощо).

При цьому, позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи також не долучено документів щодо контейнерів, якими згідно тверджень позивача перевозився вантаж.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, обов`язок відповідача щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення не звільняє позивача від доказування підстав позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження позиції про те, що ним здійснювались контейнерні перевезення.

Відтак, матеріалами справи не підтверджується здійснення транспортними засобами позивача на момент габаритно-вагового контролю, який став підставою для прийняття оскаржуваних постанов, контейнерних перевезень в розумінні положень чинного законодавства.

Враховуючи викладене, а також те, що транспортні засоби позивача, вказані в спірних постановах, є трьохвісними сідельним тягачами з трьохвісними напівпричепами, колегіє суддів зазначає, що максимально допустима фактична маса для транспортних засобів позивача відповідно до п.п. «б» п. 22.5 ПДР становить 40 тонн.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що транспортні засоби позивача, зазначені в спірних постановах, є контейнеровозами, а їх максимально допустима фактична вага, відповідно до п. 22.5 ПДР становить 44 тони, є помилковими.

Відтак, приймаючи оскаржувані постанови серії АА № 00002489 від 08.12.2022, серії АА № 00002678 від 15.12.2022, відповідач правильно дійшов висновку про перевищення транспортними засобами позивача нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР, на 6,1% (2,445 тонн) та на 5,5% (2,219 тонн) відповідно, при дозволеній максимальній масі 40 тонн.

Окрім того, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних постанов у зв`язку з відсутністю ідентифікаційних даних щодо напівпричепу, оскільки у постановах викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортних засобів із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР, а саме: перевищення загальної маси транспортних засобів на на 6,1% (2,445 тон) та на 5,5% (2,219 тонн).

Водночас, постанови містять дані про фактично зафіксовані результати зважування транспортних засобів. Відповідачем в ході судового розгляду справи долучені належні та допустимі докази на підтвердження результатів зважування, які позивачем не спростовані.

Не зазначення наведених позивачем параметрів не спростовує суті вчиненого правопорушення - рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначення підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не спростовують вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Окрім того, згідно з п. 3 Вимог до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті, які є Додатком до Порядку № 1174, у місці установки вимірювального обладнання автоматичного пункту повинні бути здійснені заходи, які відповідають вимогам, наведеним в описі типу засобу вимірювання.

Згідно з п. п. 7, 9 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 163 засіб вимірювальної техніки повинен відповідати суттєвим вимогам, установленим у додатку 1, та вимогам, установленим у відповідних додатках 3-12, що стосуються даної категорії засобу вимірювальної техніки.

Засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Колегією суддів з оскаржуваних постанов встановлено, що габаритно-ваговий контроль проводився у пунктах автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, який розміщений на автомобільних дорогах М-22. км 74+810, Полтавська область, М-04. км 186+337, Дніпропетровська область.

При цьому, посадовими особами Укртрансбезпеки використовувалось вимірювальне обладнання автоматичного пункту - прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів в русі WAGA-WIM 35.

Представником відповідача разом з відзивом надано матеріали стосовно габаритно-вагового обладнання, у тому числі: сертифікат відповідності серія та номер UA.TR.113-0619/04F-21/1 виданий ТОВ «ТЕЛЕКОМ УКРАЇНА» та сертифікати відповідності до вказаного обладнання (а.с. 36-38).

Таким чином, оскаржувані постанови містить посилання на технічний засіб, номер свідоцтва про його повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації та технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 № 163, на підтвердження чого представником відповідача долучено вищевказані докази.

Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що оскаржувані постанови відповідають вимогам чинного законодавства та містить всі необхідні данні, які є обов`язковими для постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про протиправність оскаржуваних постанов та наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції містить посилання на п. 22.5 ПДР редакції, яка втратила чинність на момент прийняття спірних постанов.

Суд першої інстанції зазначив: «Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів не перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення» (абз. 3-5, а.с. 120).

Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.02.2022 № 105, яка набрала чинності 16.02.2022, п. 22.5 ПДР викладено у новій редакції, положення якої наведені апеляційним судом в мотивувальній частині цієї постанови.

Окрім того, мотивувальна частина рішення суду містить посилання на положення ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (абз. 9, а.с. 119).

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає відповідальність для перевізників, а також встановлює адміністративно-господарські штрафи.

Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваних постанов, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності як фізична особа, власник транспортних засобів, на підставі ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Відтак, зазначені посилання суду першої інстанції ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є помилковими.

Також в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції наявні посилання на товарно-транспортну накладну, а також наведено обґрунтування щодо неприйняття такого доказу (абз. 10-12, а.с. 122).

Однак, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які товарно-транспортні накладні.

Наведені висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, додатково вказують на неправильне вирішення даної адміністративної справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов слід відмовити.

Водночас положеннями статті 139 КАС України не регламентовано стягнення з позивача (у разі відмови у задоволенні позову) в порядку розподілу судових витрат сплаченого суб`єктом владних повноважень судового збору.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020, справа № 817/66/16 (11-185апп19).

Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.06.2023 у справі № 521/6458/23 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.06.2023 у справі № 521/6458/23 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк