Справа № 761/14485/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Пономаренко Н.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Справа № 761/14485/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту транспортної інфраструктури

Виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації),

головного інспектора з паркування відділу контролю

за дотриманням правил зупинки,

стоянки транспортних засобів та оплати послуг

управління (інспекції) з паркування

Департаменту транспортної інфраструктури

виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

Соряка Євгенія Михайловича,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору:

Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві

про визнання протиправними дій,

визнання скасування постанови,

закриття провадження у справі

про адміністративне правопорушення,

стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Відповідач-1), головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Соряка Євгенія Михайловича (далі - Відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві, в якому просив:

1) скасувати постанову серія 1КІ № від 06.04.2023 про накладення на Позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн та закрити провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст.122 КУпАП;

2) визнати протиправними дії Головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Серяка Євгенія Михайловича щодо тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу марки «TOYOTA RAV4» державний номерний знак НОМЕР_1 на спеціальний майданчик;

3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1870,00 грн.

Також Позивач просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на його користь судові витрати у вигляді судового збору та у розмірі 536,80 грн та комісії 10,74 грн (разом 547,54 грн).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджував, що Відповідачем безпідставно та неправомірно винесено спірну постанову та евакуйовано автомобіль Позивача.

На переконання Позивача Відповідач не встановив склад правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, не з`ясував всіх обставин справи, не встановив наявності підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та дійшов хибного висновку про порушення ним п. 15.10 ПДР України.

Позивач стверджував, що сфотографовані Відповідачем заміри є лише припущенням того, що автомобіль Позивача створює перешкоди для пішоходів, а також, що відсутність пішоходів та їх звернення до поліції вказує на відсутність складу відповідного правопорушення.

При цьому, на думку Позивача, відстань від фасаду будинку і його автомобілем була достатньою для проходу пішоходів.

Крім того, Позивач зазначав, що коли його транспортного засобу було завантажено на евакуатор, він підійшов до Відповідача, але останній на його прохання поставити на дорогу транспортний засіб та сплатити штраф, відмовив це зробити та вказав, що Позивач може направитись на евакуаторі на спеціальний майданчик за адресою вул. Набережно-Лугова, 4, там сплативши штраф та послуги з доставлення транспортного засобу і повернути його. Позивач вказував, що внаслідок цього він поніс матеріальні збитки у розмірі 1870,00 грн при сплаті штрафу.

2. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач вчинив правопорушення, за яке його правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в його позовній заяві, а також, зазначаючи, що п. 15.10 «д» ПДР України в частині застосовується за певних доведених та об`єктивних обставин як до проїзної частини, так і до тротуарів, що застосування відповідних норм ПДР України та КУпАП має бути пов`язано із серйозністю правопорушення, а саме - створенням істотних та суттєвих перешкод у правах та свободах відповідних суб`єктів (ст.265-4 КУпАП), якщо не існує іншого шляху припинити правопорушення, окрім як тимчасово вилучити ТЗ.

Також Апелянт зазначив, що застосування відповідних норм ПДР України та КУпАП має бути пов`язано із процедурою фіксування правопорушення, з дійсною неможливістю в іншій спосіб припинити правопорушення, з доведення поза сумнівом правопорушення, що обвинувачення не може засновуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Крім того Апелянт зазначив, що Відповідач несвоєчасно подав відзив на позов у цій справі та ввів суд в оману щодо дати отримання ним ухвали про відкриття провадження у справ і що суд вийшов за межі повноважень, задовольнивши клопотання Відповідача про поновлення відповідного строку, чим вдався до несправедливого дисбалансу.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023 та від 05.09.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Також у своєму відзиві Відповідач звертає увагу на те, що транспортний засіб Позивача був припаркований на тротуарі і що інспектором було здійснено заміри відстані між ТЗ і нижньою частиною фасаду будинку, де він був припаркований, що становить 96 см, тобто є меншою за 2м, як це передбачено п. 15.10 ПДР України.

6. Відповідно до частин першої - третьої статті 308 КАС України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Toyota Rav 4», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою головного інспектора з паркування відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Серяка Є.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 06.04.2023 серії 1КІ № Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.

У вказаній постанові зафіксовано, що 06.04.2023 о 12 год. 36 хв. транспортний засіб «Toyota Rav 4», державний номерний знак НОМЕР_1 , поставлено на стоянку на вул. Братська, 10 в м. Києві, що створює перешкоди для руху пішоходів, чим порушено п. 15.10 «д» ПДР України.

Також у постанові зазначено технічний засіб, яким здійснено фото/відео фіксацію правопорушення, а саме термінал АРМ Інспектора.

9. Позивач, вважаючи протиправними дії інспектора з паркування щодо винесення такої постанови, щодо тимчасового затримання його транспортного засобу і розміщення його на штрафмайданчику, а також протиправною вказану постанову, звернувся до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Порядком тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 990 ( далі - Порядок № 990).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 15.1 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Підпунктами «в, д» п. 15.10 ПДР України передбачено, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приміткою до цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками (п. 3).

Положеннями статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно, на ці правовідносини поширюється положення ч. 4 ст. 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У ст. 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 3 Порядку № 990 визначено, що зберігання тимчасового затриманих транспортних засобів здійснюється на спеціальних майданчиках чи стоянках Національної поліції її територіальних (у тому числі міжрегіональний) органів, а також підприємств, установ та організацій, з якими територіальними органами Національної поліції укладено договору про надання послуг із зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 12 Постанови № 990 передбачено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення. Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуг з доставлення та/або зберігання транспортного засобу та сплата штрафу за вчинене правопорушення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє колегії суддів прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що автомобіль Позивача було виявлено інспектором з паркування зупиненим (поставленим на стоянку) на тротуарі на відстані 96 см від фасаду будинку, що безумовно створює перешкоди для руху пішоходів у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками.

13. З огляду на викладене та проаналізувавши відповідні матеріали справи, судова колегія вважає, що інспектором з паркування виважено, обґрунтовано та правомірно притягнуто Позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

14. Доводи Апелянта про те, що його автомобіль не заважав руху пішоходів, спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим в контексті аналізу цих та інших доводів Апелянта судова колегія зазначає, що відповідно до ПДР України, зокрема п. 15.10 «в», легковий автомобіль може бути поставлено (зупинено) на краю тротуару лише в тому випадку, якщо при цьому для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м, а не 96 см, як таке мало місце у спірних правовідносинах.

15. Твердження Апелянта про те, що п. 15.10 «д» ПДР України застосовується за певних доведених та об`єктивних обставин як до проїзної частини, так і до тротуарів, що застосування відповідних норм ПДР України та КУпАП має бути пов`язано із серйозністю правопорушення, а саме - створенням істотних та суттєвих перешкод у правах та свободах відповідних суб`єктів (ст.265-4 КУпАП), якщо не існує іншого шляху припинити правопорушення, окрім як тимчасово вилучити ТЗ, судова колегія відхиляє, оскільки в цьому випадку були наявні вищевказані обставини, на посилається Апелянт.

16. Доводи Апелянта про те, що докази, на які посилається сторона Відповідача, зокрема матеріали фотофіксації, одержані незаконним шляхом, судова колегія вважає безпідставними, оскільки відповідні матеріали складені та оформлені інспектором, згідно з вимогами чинного законодавства.

17. Доводи Апелянта про те, що Відповідач несвоєчасно подав відзив на позов у цій справі та ввів суд в оману щодо дати отримання ним ухвали про відкриття провадження у справ і що суд вийшов за межі повноважень, задовольнивши клопотання Відповідача про поновлення відповідного строку, чим вдався до несправедливого дисбалансу, колегія суддів відхиляє та зазначає, що продовження процесуальних строків, згідно зі ст. 118 КАС України, є повноваженнями суду і пропуск Відповідачем строку на подання відзиву на позов та прийняття такого відзиву судом першої інстанції не є правовою підставою для скасування судового рішення в розумінні ст. 317 КАС України.

18. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

19. Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

20. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

21. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

22. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року - без змін.

23. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають, з огляду на кінцевий результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 12 вересня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев