Справа № 540/2487/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
У Х В А Л А

13 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/2487/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі судді Коваля М.П., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса заяву адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі судді - доповідача - Крусяна А.В., суддів - Єщенка О.В., Яковлєва О.В. по справі № 540/2487/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення Дніпропетровської обласної прокуратури про відмову йому у виплаті матеріальної шкоди, у виді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що були визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року до 24 вересня 2019 року, яка оформлена листом від 6 квітня 2021 року за вих.№21-287вих.21;

- стягнути з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь матеріальну шкоду, у виді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що були визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року до 24 вересня 2019 року у розмірі: 647156,16 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі №540/2487/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2023 року прийнято до свого провадження апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

20 липня 2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни про розгляд апеляційних скарг у відкритому судовому засіданні за участю сторін, проте ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2023 року відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.

29 серпня 2023 року до суду повторно надійшла заява представника ОСОБА_1 , адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни про розгляд апеляційних скарг у відкритому судовому засіданні за участю сторін, проте ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.

07 вересня 2023 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни про відвід колегії суддів у складі судді - доповідача - Крусяна А.В., суддів - Єщенка О.В., Яковлєва О.В. Вказана заява обґрунтована тим, що колегія суддів не бажає проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні, чим порушує право позивача на судовий захист та викликає сумніви у неупередженості складу суду. Заявник вважає, що розгляд даної справи в порядку письмового провадження суперечить висновкам Верховного Суду та в подальшому може стати підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції через порушення норм процесуального права.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року визнано необґрунтованою заяву про відвід колегії суддів та в порядку ч.1 ст.31 КАС України, передано заяву до відділу реєстрації та забезпечення автоматизованого розподілу суду для визначення судді щодо вирішення питання про відвід колегії суддів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023 року наведену заяву про відвід передано судді Ковалю М.П в порядку ч.1 ст.31 КАС України.

Згідно положень ч.8 ст. 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Розглянувши подану заяву, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу колегії суддів з огляду на наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 КАС України.

Так, за правилами ч.ч. 1, 3 вказаної статті суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС України (ч. 2 ст. 36).

В свою чергу, порядок подання заяви про відвід (самовідвід) визначають положення ст. 39 КАС України.

Так, згідно ч.ч. 1-3 ст. 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Разом з тим, у наведеній заяві заявником не вказано жодних підстав для відводу складу суду у цій справі, що визначені ст.ст. 36, 37 КАС України.

Зі змісту поданої заяви про відвід колегії суддів вбачається, що заявник не погоджується із процесуальними рішеннями колегії суддів по даній справі, а саме щодо призначення апеляційних скарг до розгляду в порядку письмового провадження та подальшими відмовами у розгляді справи у відкритому судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін. Вважає, що вказані обставини свідчать про наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів.

Відповідно до пункту 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі».

Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Водночас, статтею 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У пунктах 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (Заява N 33949/02), яке згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ, зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria;, заява №14396/88) від 24.02.1993, пп. 27, 28 і 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland; заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland; заява №33958/96, пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland; заява №33958/96) п. 44; та рішення від 07.08.1996 у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy; заява №44759/98, п. 58).

За критеріями об`єктивної неупередженості судді, наведеними у рішенні ЄСПЛ від 24.02.1993 у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria;, заява №14396/88) Суд відзначав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Отже, як вбачається вищевикладеного, при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Поряд із цим, суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Проаналізувавши вищенаведені підходи до визначення упередженості, безсторонності та об`єктивності судді, колегія суддів вважає, що зазначені заявником доводи щодо відводу колегії суддів і у світлі таких критеріїв та з урахуванням обставин цієї справи й поведінки суддів під час її розгляду у суді апеляційної інстанції, не вказують на наявність ознак зацікавленості суддів у результатах розгляду цієї справи.

До того ж, доводи позивача щодо відводу колегії судді фактично зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями колегії суддів щодо розгляду апеляційної скарги в порядку письмового провадження, з огляду на те, що такі, на переконання заявника, порушують норми процесуального закону та суперечать висновкам Верховного Суду.

Водночас, згідно ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постанові від 11 травня 2023 року у справі №300/2813/22, порушення судом (суддею) норм процесуального права, якщо вони дійсно мали місце й зумовили ухвалення судового рішення, яке не відповідає закону, можуть зумовлювати настання інших, визначених процесуальним правом наслідків, зокрема, у вигляді скасування такого рішення за наслідками його оскарження, або ж, у залежності від обставин порушення, можуть бути підставою для ініціювання питання про притягнення судді до встановленої законом відповідальності.

Відповідно ж до правових позицій Верховного Суду, висловлених щодо підстав відводу (самовідводу) суддів і наведених, зокрема, в ухвалах від 25.07.2019 у справі №825/3587/15-а та від 23.12.2019 у справі №9901/526/19, право відводу (самовідводу) є процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду, що є його головною метою щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Жодних інших фактичних обставин, які можуть свідчити про наявність підстав, передбачених ст. ст. 36, 37 КАС України для відводу колегії суддів заявником у заяві про відвід не зазначено.

Таким чином, викладені заявником в обґрунтування поданого відводу обставини не свідчать про те, що суд, який розглядає дану справу, прямо чи опосередковано заінтересований в результаті її розгляду або його дії викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності.

На підставі наведеного, подана заява про відвід складу суду у цій справі підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 31, 36, 37, 39, 40, 241, 248, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі судді - доповідача - Крусяна А.В., суддів - Єщенка О.В., Яковлєва О.В. по справі № 540/2487/21 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та стягнення коштів - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: М.П. Коваль