Справа № 400/12702/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/12702/21

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Зуєвої Л.Є та Коваля М.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій та зобов`язання вчинити певні дії, в порядку ст.383 КАС України,-

В С Т А Н О В И В:

13.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ) та просив визнати протиправними дії ВЧ щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 рік включно; зобов`язати ВЧ нарахувати і виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року в сумі 68733,95 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність ВЧ щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.07.2021 року включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн., відповідно до абз.4,6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078; зобов`язати ВЧ нарахувати і виплатити на його користь щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 року по 30.07.2021 року включно, в сумі 166921,81 грн., відповідно до абз.4,6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року адміністративний позов був задоволений частково: визнано протиправною бездіяльність ВЧ щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язано ВЧ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду 16 лютого 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо застосування місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 р., ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким задоволено позов та змінено судове рішення в іншій частині, виклавши абзац другий, третій його резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 року включно із зарахуванням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 року із зарахуванням базового місяця січень 2008 року» .

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року залишено без змін.

22.06.2023 року повноважний представник позивача подав до суду заяву в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року при виконанні постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №400/12702/21; постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності командира ВЧ, який відповідальний за нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача при виконанні постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №400/12702/21; встановити ВЧ місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що судове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити вказану заяву.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в своїй заяві позивач вказав, що станом на 06.06.2023 року виконавчий лист не пред`являвся до примусового виконання.

Таким чином, відсутня інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та, відповідно, про хід виконавчого провадження, оскільки на час подання заяви згідно ст. 383 КАС України виконавчого листа позивач не отримував.

Суд звернув увагу позивача, що звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку ст.383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, у тому числі і щодо перевірки його виконання, належать, насамперед, органам державної виконавчої служби, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Поряд з цим, суд зазначив, що відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в період з 04.07.2016 року по 28.02.2018 року.

Вказане свідчить про відсутність у відповідача наміру на ухилення від виконання судового рішення, оскільки доказів того, що позивачу виплачено індексацію без застосування базового місяця січень 2008 року, заява не містить.

Натомість, позивач вказує конкретну суму 68733,95 грн. без розрахунків такої суми та/або подання довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення, з якої можливо встановити нараховану відповідачем індексацію грошового забезпечення та відповідно базовий місяць, що визначений відповідачем на виконання рішення суду.

Позивач наголошує, що відповідачем повністю ігнорується застосування базового місяця січень 2008 року для виплати індексації грошового забезпечення та в якості підтвердження посилається на судові рішення адміністративних судів, на виконання яких Військовою частиною виплачується індексація в меншому розмірі.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає, що згідно ч.4 ст.372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року набрала законної сили з дня прийняття, що свідчить про наявність підстав для реалізації позивачем свого права на примусове виконання рішення суду, прийнятого на його користь.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 грудня 2021 року по справі №9901/235/20 зазначила, що стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону №1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Водночас, справа не містить доказів того, що позивач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, за умови чого позивач мав би право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України. Вказані обставини свідчать про відсутність станом на даний час підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 ..

Поряд з цим, з приводу решти висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що з огляду на відсутність факту звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби за примусовим виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року, надання оцінки обгрунтуванням заявника, які зазначені ним в заяві, поданій в порядку статті 383 КАС України, є передчасним та непослідовним, оскільки в такому разі суд повинен був розглянути вказану заяву (подану в порядку статті 383 КАС України) по суті, чого не відбулось.

Крім того, суд вказав, що позивач зазначив конкретну суму 68733,95 грн. без розрахунків такої суми, водночас справа (т.1 а.с.18-21) містить розрахунок індексації, який було надано позивачем, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права в частині, тому оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року змінити в мотивувальній частині у викладеній редакції.

В решті ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Л.Є. Зуєва М.П. Коваль