Справа № 707/2590/23
Суддя: Морозов В. В.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області, який діє як адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7491453 від 09 серпня 2023 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує, що 09 серпня 2023 року інспектором роти № 2 БУПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Стецьковим Р.Р. винесено постанову серії ЕАС № 7491453 якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн 00 коп. за те, що він 09 серпня 2023 року керував автомобілем, який був переобладнаний без відповідного дозволу, а саме встановлено газобалонне обладнання. Зокрема, позивач зазначає, що поліцейський побачив отвір у його автомобілі і прийшов до висновку, що в автомобілі встановлено газобалонне обладнання, при цьому поліцейський багажне відділення автомобіля та відсік двигуна не оглядав. Також, позивач стверджує, що докази про встановлення в автомобілі газобалонного обладнання у матеріалах справи відсутні. При цьому, позивач стверджує, що він заявляв поліцейському усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості скористатися послугами фахівця в галузі права, однак поліцейським було йому відмовлено та винесено вказану постанову. Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 17 серпня 2023 року провадження у справі відкрито та праву призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін на 28 серпня 2023 року.

28 серпня 2023 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки судом встановлено, що позивачем подано позов до неналежного відповідача, а саме до Головного управління Національної поліції у Черкаській області, у той час як належним відповідачем у справі є Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року замінено первісного відповідача у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення Головне управління Національної поліції в Черкаській області на належного - Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції.

07 вересня 2023 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції Романом Лисенком засобами поштового зв`язку скеровано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копій позивачу, у якому останній заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що у період часу з 07 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин 09 серпня 2023 року інспектор роти № 2 БУПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Стецьков Р.Р. ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку та виконував службові обов`язки відповідно повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», шляхом патрулювання в складі патрульного екіпажу території м. Черкаси. Близько 13 години 07 хвилин по вул. Надпільна, 333 в м. Черкаси екіпажем було помічено, як водій керує транспортним засобом «ВАЗ 21063» з д.н.з. НОМЕР_1 , на дисках якого частково відсутні кріплення, що вказувало на порушення ним п. 31.4.5.є Правил дорожнього руху України, та у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», слугувало підставою для його зупинки. Інспектор, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», звертаючись до водія, яким виявився позивач, представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання), проінформував про вказане порушення, за яке ч. 1 ст. 121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, а також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 Правил дорожнього руху України оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Крім того, представник відповідача вказує, що візуальним оглядом транспортного засобу було встановлено, що на ньому встановлено газобалонне обладнання, про що свідчив характерний отвір для заправки, у нижній задній частині кузову автомобіля. При цьому, у пред`явленому позивачем свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу були відсутні будь-які примітки про встановлення такого обладнання, що також вказувало на порушення позивачем п. 31.3.а Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке встановлена санкцією ч. 1 ст. 121 КУпАП. Також, представник відповідача зазначив, що із відеозаписів з нагрудного портативного відеореєстрора, вбачається, що на вимогу інспектора, визначену п. 2 ч. 4 ст. 5 та 6 Закону України «Про Національну поліцію» відкрити багажне відділення транспортного засобу, позивач всупереч вимог п. 2.4. в ПДР України, відповів відмовою. Представник відповідача зауважив, що позивач має статус особи з інвалідністю, а тому інспектор, у відповідності ч. 5 ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію» не міг застосувати відносно нього заходи примусу та здійснити адміністративне затримання останнього за вчинення злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, а тому інспектор оцінив докази, здобуті виключно в ході зовнішнього огляду транспортного засобу, в результаті якого було встановлено, що у нижній задній частині кузову автомобіля наявний характерний отвір для заправки, що вказувало на встановлення у транспортному засобі газобалонного обладнання. Наявність такого отвору також зафіксовано на відеозаписах з нагрудних портативних відеореєстраторів, зокрема на 07:57-08:02 хвилинах відеозапису реєстратора № 471875 (медіафайл «clір-0.mp4»). Враховуючи відсутність відповідних приміток у свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу, інспектор дійшов обґрунтованих висновків щодо достатності доказів порушення позивачем п. 31.3 а ПДР України, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. На переконання представника відповідача, поліцейським дотримано усіх вимог, передбачених чинним законодавством, при зупинці автомобіля та при його перевірці, а також при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. При цьому, представник відповідача стверджує, що позивачу роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, а також права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП. Разом з тим, представник відповідача вважає, що викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову щодо порушення інспектором норм матеріального чи процесуального права, не спростовують наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. З урахуванням наведеного, представник відповідача зазначає, що інспектор, під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Також, до відзиву на позовну заяву представником відповідача додано відеозапис з портативного відеореєстратора працівника поліції до постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7491453 від 09 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн 00 коп.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи.

Враховуючи, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а в матеріалах справи достатньо даних про їхні права та взаємовідносини, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинв адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

Із копії постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка вручена позивачу працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу, судом установлено, що 09 серпня 2023 року інспектором роти № 2 БУПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Стецьковим Р.Р. винесено постанову серії ЕАС № 7491453 якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн 00 коп.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 09 серпня 2023 року о 13 годині 07 хвилин по вул. Надпільна, 333 у м. Черкаси керував автомобілем марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , що був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено газове обладнання, чим порушив пункт 31.3 а Правил дорожнього руху України.

Правомірність та обґрунтованість даної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР), встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Підпунктом «а» пункту 31.3 ПДР встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

За порушення Правил дорожнього руху України настає відповідальність, визначена законом.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів

Отже, переобладнаний транспортний засіб з порушенням відповідних правил, норм і стандартів є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Таким чином притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Крім того, суд зауважує, що факт порушення правил дорожнього руху має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Отже, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження вини ОСОБА_1 та обґрунтування правомірності прийнятого відносно нього рішення, відповідачем долучено відеозапис з портативного відеореєстратора працівника поліції з якого вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було розпочато з підстави відсутності гвинтів кріплення колеса, а завершено з приводу не законного встановлення газового обладнання на вказаному транспортному засобі.

При цьому, із вказаного відеозапису вбачається, що працівниками поліції було виявлено заправний клапан та не проведено огляд транспортного засобу на наявність інших елементів газового обладнання, а саме заправного балона, газового редуктора та газових форсунок.

Відтак, на переконання суду сама по собі наявність заправного клапана на транспортному засобі не може свідчити про переобладнання останнього газовим обладнанням.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Крім того, суд не може не зазначити, що позивачем та відповідачем надано до суду відеозаписи подій, які є аналогічними за своїм змістом.

Підсумовуючи, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Суд звертає увагу, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Суд не бере до уваги посилання позивача на порушення права на захист, оскільки у постанові про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7491453 від 09 серпня 2023 року, наявний підпис ОСОБА_1 у графі «Права за ст. 268 КУпАП, доказів того, що позивач клопотав перед уповноваженим органом про відкладення розгляду справи, не надано.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем у порушення вимог частини 2 статті 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Крім того, суд констатує, що у постанові, яка оскаржується, інспектором поліції не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім, про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція.

Відтак, постанова про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7491453 від 09 серпня 2023 року не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову, так як він є інвалідом другої групи згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 20 червня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 268, 280, 283, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 6, 9, 73, 74, 77, 132, 139, 241, 242, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7491453 від 09 серпня 2023 року, винесену інспектором роти № 2 БУПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Стецьковим Ростиславом Романовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя: В. В. Морозов