Справа № 160/14088/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
22.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровські області щодо невизнання звернення ОСОБА_1 на отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023р. (реєстраційний номер в ГУ ДПС №129/ІПК/екпп від 11.04.2023р.) запитом на отримання індивідуальної податкової консультації та не надання індивідуальної податкової консультації;
- визнати звернення ОСОБА_1 на отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023р. (реєстраційний номер в ГУ ДПС №129/ІПК/ екпп від 11.04.2023р.) запитом на отримання індивідуальної податкової консультації та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровські області надати мені ОСОБА_1 індивідуальну податкову консультацію на моє звернення від 10.04.2023р. (реєстраційний номер в ГУ ДПС №129/ІПК/екпп від 11.04.2023р.) в тому числі з урахуванням Наказу Міністерства фінансів України від 14.05.2021р. №265 «Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо оподаткування доходів фізичних осіб, одержаних від ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи», який був чинний на момент отримання мною доходу від ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він був учасником (акціонером) іноземної юридичної особи. 18.12.2021 учасниками (акціонерами) було прийнято рішення про ліквідацію (припинення) юридичної особи, у зв`язку з чим позивач 03.01.2022 отримав дохід від ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи. Оскільки Узагальнююча податкова консультація №2 в частині зазначення дати початку оподаткування отриманих доходів військовим збором з 01.01.2022 суперечить Порядку надання узагальнюючих податкових консультацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.09.2017 № 811, так як наказ про затвердження такої консультації набув чинності тільки 06.01.2022, позивач, керуючись ст. 52 ПК України, 10.04.2023 звернувся до відповідача із зверненням на отримання індивідуальної податкової консультації. У вказаному зверненні позивач просив надати йому відповідь, чи оподатковуються військовим збором доходи у грошовій та/або іншій майновій формі, отримані позивачем 03.01.2022 (в період дії Узагальнюючої податкової консультації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України за номером 265 від 14.05.2021 року) внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, які визначені пунктами 3 та 4 пункту 170.13-1 статті 170 розділу IV Кодексу, в порядку (на умовах), встановлених цими пунктами. Проте, відповідач листом від 21.04.2023 визнав звернення позивача таким, що не відповідає вимогам ст. 52 ПКУ, та надана відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Позивач вважає дії відповідача щодо невизнання його звернення на отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023 запитом на отримання індивідуальної податкової консультації протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
10.07.2023 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку надійшов відзив, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. Питання, що були викладені у зверненні носять загально-роз`яснювальний характер з теоретичних питань та на момент звернення це вбачається практичного застосування норм податкового законодавства. Крім того, питання порушені у зверненні стосуються надання правової оцінки застосування нормативних актів, виданих іншою державною установою, ніж органом ДПС, а саме Міністерством фінансів України, що не є, в розумінні ст. 52 ПКУ, запитом на отримання індивідуальної податкової консультації. Виходячи із змісту звернення фізичною особою отримано дохід 03.01.2022 внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи. При цьому, період отримання доходу охоплювали дві узагальнюючі податкові консультації, затверджені наказами Міністерства фінансів України, якими визначався різний порядок оподаткування військовим збором такого доходу, тобто суть питання платника полягає в тому, яку із двох консультацій Міністерства фінансів України слід застосовувати. Відповідач зазначив, що узагальнююча податкова консультація щодо оподаткування доходів фізичних осіб, одержаних від ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 14.05.2021 № 265, згідно якої доходи у грошовій та/або іншій майновій формі, отримані внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи не оподатковувались військовим збором, втратила чинність згідно з наказу Міністерства фінансів України від 06.01.2022 № 2, період дії якого розпочинається з 1 січня 2022 року. Серед функцій, визначених ПКУ, саме Міністерство фінансів України видає узагальнюючі податкові консультації відповідно до цього Кодексу (пп. 192.1.5 п. 192.1 ст. 192 ПКУ), а тому у разі незгоди із виданою вказаним фінансовим органом узагальнюючої податкової консультації громадянин України має право оскаржити її у суді. Враховуючи наведене, оскільки звернення позивача не відповідало вимогам, зазначеним у ст. 52 ПКУ, податкова консультація не надавалась, позивачу надано роз`яснення, а відтак його не було обмежено у праві отримання роз`яснень з питань застосування норм податкового та іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючі органи.
12.07.2023 позивачем через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якій зазначає не погодження з доводами відповідача. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що надання індивідуальної податкової консультації є саме обов`язком контролюючого органу, в цьому випадку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а не Міністерства фінансів України. Позивач акцентує, що звернувся до контролюючого органу за отриманням індивідуальної податкової консультації з практичного використання окремих норм податкового законодавства, а саме пунктів 3 та 4 пункту 170.131 статті 170 розділу IV Кодексу, за конкретних обставин, викладених у запиті. Відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що запит на отримання індивідуальної податкової консультації не відповідає вимогам, визначеним ст. 52 Податкового кодексу України. З огляду на викладене, просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 12.06.2013 Красногвардійським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
10.04.2023 позивач звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із зверненням на отримання індивідуальної податкової консультації, яка зареєстрована за вх.№129/ІПК/екпп від 11.04.2023, в якому просив податковий орган надати відповідь, в порядку ст. 52 ПК України, з наступних питань:
«Чи оподатковуються військовим збором доходи у грошовій та/або іншій майновій формі, отримані мною 03.01.2022 року (в період дії Узагальнюючої податкової консультації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України за номером 265 від 14.05.2021 року) внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, які визначені пунктами 3 та 4 пункту 170.13-1 статті 170 розділу IV Кодексу, в порядку (на умовах), встановлених цими пунктами?».
У вказаному зверненні позивач просив надати індивідуальну податкову консультацію в письмовій (електронній) формі, яку направити на вказану електронну пошту та/або видати нарочним.
Стосовно застосування у періоді, що розпочинається з 1 січня 2022 року Узагальнюючої податкової консультації щодо оподаткування доходів фізичних осіб, одержаних від ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 14.05.2021 № 265, згідно якої доходи у грошовій та/або іншій майновій формі, отримані внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або Іноземного утворення без статусу юридичної особи не оподатковувались військовим збором, та яка втратила чинність згідно Наказу Міністерства фінансів України від 06.01.2022 № 2 зазначено, Узагальнююча податкова консультація щодо оподаткування доходів фізичних осіб, одержаних від ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 06.01.2022 № 2 видана урахуванням внесених Законом України від 15.06.2021 № 1539 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання детінізації доходів та підвищення податкової культури громадян шляхом запровадження одноразового (спеціального) добровільного декларування фізичними особами належних їм активів та сплати одноразового збору до бюджету» змін, зокрема до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, відповідно до яких абзац перший пп. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено словами та цифрами «крім доходів, зазначених у пунктах 3, 4 пункту 170.13-1 статті 170 цього Кодексу). Зазначені зміни набули чинності з 1 січня 2022 року.
Закон України, яким внесено зміни до ПКУ має вищу юридичну силу щодо спірних питань, та у даному випадку застосовуються норми діючого податкового законодавства.
Щодо можливості застосування у періоді, що розпочинається з 1 січня 2022 року Узагальнюючої податкової консультації щодо оподаткування доходів фізичних осіб, одержаних від ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 14.05.2021 № 265, та не відповідності нормам чинного законодавства Наказу Міністерства фінансів України від 06.01.2022 № 2 запропоновано звернутись до Міністерства фінансів України (а.с.7-8).
24.07.2023 позивач звернувся із запитом до Міністерства фінансів України щодо надання інформації стосовно наявності у Міністерства фінансів повноважень надавати індивідуальні податкові консультації.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо невизнання його звернення на отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023 запитом на отримання індивідуальної податкової консультації та не надання індивідуальної податкової консультації, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України у редакції на час спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до підпункту 19-1.1.28 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України з-поміж функцій контролюючих органів визначено надання індивідуальних податкових консультацій з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого, покладено на контролюючі органи.
Індивідуальна податкова консультація в розумінні підпункту 14.1.172-1. пункту 14.1. статті 14 ПК України - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Звернення платників податків на отримання індивідуальної податкової консультації у паперовій або електронній формі повинно містити:
найменування для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові для фізичної особи, податкову адресу, а також номер засобу зв`язку та адресу електронної пошти, якщо такі наявні;
код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті);
зазначення, в чому полягає практична необхідність отримання податкової консультації (наведення фактичних обставин);
підпис платника податків або кваліфікований електронний підпис;
На звернення платника податків, що не відповідає вимогам, зазначеним у цьому пункті, індивідуальна податкова консультація не надається, а надсилається відповідь за підписом керівника (заступника керівника або уповноваженої особи) у паперовій або електронній формі у порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян».
За змістом пункту 52.2 статті 52 ПК України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (пункт 52.3 статті 52 ПК України).
Згідно з пунктом 53.1 статті 53 ПК України, у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.
Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.
Відповідно до пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Зміст наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.
Отже, податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.
Статтею 52 Податкового кодексу України передбачені обов`язкові вимоги щодо звернення платників податків на отримання індивідуальної податкової консультації та щодо змісту податкової консультації, та встановлено обов`язок контролюючих органів надавати податкові консультації з питань практичного застосування норм податкового законодавства, то відповідно платник податків має право на її отримання.
Ненадання такої консультації або надання неякісної та/або незаконної податкової консультації, податковий орган тим самим порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та відповідного блага, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України, у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12.07.2022 у справі № 240/5009/20.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.04.2023 позивач звернувся до відповідача із зверненням на отримання індивідуальної податкової консультації (вх.№129/ІПК/екпп від 11.04.2023), в якому просив податковий орган надати відповідь, в порядку ст. 52 ПК України, з наступних питань:
«Чи оподатковуються військовим збором доходи у грошовій та/або іншій майновій формі, отримані мною 03.01.2022 року (в період дії Узагальнюючої податкової консультації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України за номером 265 від 14.05.2021 року) внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, які визначені пунктами 3 та 4 пункту 170.13-1 статті 170 розділу IV Кодексу, в порядку (на умовах), встановлених цими пунктами?».
Суд критично оцінює таку позицію відповідача, оскільки індивідуальна податкова консультація не надається лише у випадках, чітко визначених Податковим кодексом України, а саме: якщо звернення платника податків на отримання індивідуальної податкової консультації не відповідає вимогам пункту 52.1 статті 52 цього Кодексу.
Водночас, відповідачем жодним чином не обґрунтовано свій висновок та не доведено, що звернення позивача на отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023 не відповідає вимогам пункту 52.1 статті 52 ПК України, а також не вказано, які саме вимоги при оформленні звернення не дотримані позивачем.
За таких обставин, відповідачем безпідставно відмовлено у наданні індивідуальної податкової консультації на його звернення на отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023.
Не враховуються і доводи відповідача про те, що питання, порушені у зверненні, стосуються надання правової оцінки застосування нормативних актів, виданих іншою державною установою, ніж органом ДПС, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Суд зазначає, що забезпечення реалізації державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів з фізичних осіб, зокрема, військового збору, покладено на податковий орган.
Абзацом 1 пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України визначено, що за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації зокрема з питань практичного застосування іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган.
Таким чином, надання індивідуальної податкової консультації є обов`язком контролюючого органу, яким у спірних правовідносинах є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, а не Міністерство фінансів України, як зазначає відповідач у листі від 21.04.2023.
Поряд з цим, ненадання індивідуальної податкової консультації за відсутності законодавчо визначених підстав, які зумовлюють її ненадання, податковий орган тим самим порушив право платника податків на отримання інформації щодо практичного застосування норм законодавства та відповідного блага, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України, у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності.
Доводи відповідача у відзиві про те, що позивача не було обмежено у праві отримання роз`яснень з питань застосування норм податкового та іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючі орган, оскільки такі роз`яснення викладені у листі від 21.04.2023, не приймаються судом.
За таких обставин, суд доходить висновку про те, що відмовляючи у наданні індивідуальної податкової консультації на звернення про отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023, відповідач діяв протиправно, тому з метою належного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача на отримання індивідуальної податкової консультації від 10.04.2023 (вх.№129/ІПК/екпп від 11.04.2023) із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо невизнання звернення від 10.04.2023 запитом на отримання індивідуальної податкової консультації не підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи не встановлено, а позивачем не обґрунтовано та доведено належними доказами таких обставин.
Суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише реально порушені права. Захист непорушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем як суб`єктами владних повноважень не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову у сумі 2147,20грн.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова