Справа № 400/3493/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3493/23

Категорія: 106030000

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів від 31.05.2022р. №697, від 06.06.2022р. №425 о/с, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 06.06.2022р., -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.05.2022 №697 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції ГУНП області в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області по особовому складу від 06.06.2022 №425 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

поновити, ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника сектору реагування патрульної поліції ВП №2 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області з 06.06.2022;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 06.06.2022 по день винесення судом рішення; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що його притягнули до дисциплінарної відповідальності не обґрунтовано, навпаки грубо порушуючи вимоги законодавства. Широкомасштабне вторгнення Російської Федерації застало позивача на службі в Снігурівському відділенні поліції. До 19.03.2022, поки у Снігурівці не було військових РФ, позивач разом з іншими працівниками поліції ніс службу. Ніхто з керівництва ГУНП або відділу поліції про евакуацію з Снігурівки мову не вів. Приблизно з 18.03.2022 у місті почало зникати світло та інтернет. Згідно графіку чергування, позивач прибув до відділу поліції близько 07:45, однак відділення поліції вже було зачинено. В цей час на околицях м. Снігурівка вже заходили танки та БМП збройних формувань РФ. Не маючи жодного зв`язку з керівництвом поліції, позивач прийняв рішення повернутися додому, до місця постійного проживання по АДРЕСА_1 . Не отримавши жодних вказівок та наказів від керівництва, позивач продовжував залишатися вдома з родиною. Табельну зброю та формений одяг поліцейського надійно сховав. На момент вторгнення збройних формувань РФ на територію України, старша донька позивача перебувала у місті Херсоні на навчанні. Позивач, як батько трьох неповнолітніх дітей, не міг залишити одну з них в окупації. Окрім того, разом з позивачем проживає дід дружини, 1932 р.н., який є нетранспортабельний. Власного транспорту позивач не має. 06.05.2022 остаточно закрили виїзд з м. Снігурівка у бік м. Баштанка. Вивозити родину іншим шляхом, який з`явився пізніше, у бік підконтрольної території України через село Василівка Запорізької області, було надто ризиковано. З огляду на ситуацію, позивач змушений був залишитися на окупований території м. Снігурівка. Після звільнення м. Снігурівка 10.11.2022, позивач добровільно видав слідчому ДБР вогнепальну зброю, посвідчення та жетон поліцейського. До м. Миколаєва позивач зміг прибути лише 08.02.2023, та в цей день ознайомився з наказом про своє звільнення.

Звільнення позивач вважає незаконним, оскільки з наказом про проведення службового розслідування позивача не ознайомили, самого позивача під час проведення службового розслідування не опитали, з висновками службового розслідування не ознайомили. Крім того, в порушення ст.47 КЗпП та Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вчасно не видано копії з наказу на звільнення та трудової книжки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що у населеному пункті де позивач перебував з родиною велися активні бойові дії та існувала загроза його життю та життю його родини та в цьому населеному пункті був відсутній телефонний та інтернет зв`язок. Технічної та матеріальної можливості виїхати не було, а відповідач не забезпечив виїзд позивача з окупованої території. Вказує, що з наказом щодо евакуації (передислокації) не був ознайомлений. Також зазначив про не співмірність застосованого до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Відповідно до ст. ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року № 09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду № 9-до/с від 28.02.2022 року, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи.

З апеляційних скарг вбачається, що апелянти просять розгляд справи проводити за їх участю, а тому розгляд справи призначено у режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 16.07.2004, а в національній поліції з 06.11.2015, та має спеціальне звання капітан поліції.

З 19.01.2021 ОСОБА_2 займав посаду заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, який розташований у місті Снігурівка Баштанського району Миколаївської області.

Початок повномасштабного вторгнення, військової агресії Російської Федерації проти України 24.02.2022, застав ОСОБА_1 у м. Снігурівка.

Протягом 24.02.2022-18.03.2022 м. Снігурівка знаходилась в зоні ведення бойових дій, але залишалась під контролем України, та позивач разом з іншими працівниками поліції відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївської області продовжував нести служби.

18.03.2022 начальником Баштанського районного відділу поліції видано наказ №131 Про введення плану евакуації (передислокації) ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, відповідно до якого у зв`язку з веденням активних бойових дій на території обслуговування ВП №2, передислокувати ВП№2 до м. Новий Буг Баштанського району.

19.03.2022 місто Снігурівка була окупована збройними силами РФ.

Протягом 19.03.2022 по 19.05.2022 з 84 поліцейських, які на час початку окупації м. Снігурівка там знаходились, на підконтрольну територію вийшли 81.

17.05.2022 начальником ГУНП в Миколаївської області призначено службове розслідування за фактом не виходу на роботу окремих працівників ВП №2 Баштанського РВП.

Службовим розслідуванням встановлено, що з власних міркувань та за наявності безпечних шляхів виходу, на окупованій території вирішили залишитися троє поліцейських, у тому числі капітан поліції ОСОБА_2 .

Зазначений факт, кваліфіковано як дисциплінарний проступок, а саме порушення вимог ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, щодо обов`язку дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника поліції, статутів і наказів начальників, сприяти їм у зміцненні службової дисципліни, забезпечення законності, дотримання норм службової етики, статутного порядку, стійко переносити всі труднощі та обмеження пов`язанні зі службою, вимог ст.ст.18, 64 Закону України Про Національну поліцію щодо обов`язку неухильно дотримуватися положень, нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, професійно виконувати свої службові обов`язки, ігнорування вимог п.5 розділу І п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, ігнорування вимог п.3 наказу Національної поліції від 07.04.2022 №239 щодо необхідності прибуття до органу поліції за місцем несення служби до 11.04.2022, невиконання вимог службової телеграми ГУНП від 25.03.2022 та невиході на службу у робочі дні, починаючи з 11.04.2022 по 19.05.2022.

31.05.2022 начальником ГУНП в Миколаївській області винесено наказ №697 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП області, відповідно до п.2 якого, заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення №2 Баштанського РВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося невиконання ним своїх функціональних обов`язків, невиконання наказу керівництва про евакуацію з тимчасово окупованої території, невжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, негайне не інформування про це безпосередньо керівника та невихід на службу у робочі дні, починаючи з 11.04.2022 по 19.05.2022 (всього 34 дні), у вигляді звільнення зі служби в поліції.

06.06.2022 начальником ГУНП в Миколаївській області винесено наказ №425 о/с По особовому складу, яким відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, капітана поліції ОСОБА_1 , заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції, звільнено зі служби в поліції.

10.11.2022 Збройними Силами України звільнено від окупантів м. Снігурівка.

08.02.2023 ОСОБА_3 прибув до ГУНП в Миколаївській області, де ознайомився з наказом про притягнення до відповідальності та звільнення.

Не погодившись з прийнятими відповідачем наказами, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі виходив в того, що самоусунення поліцейського від несення служби, цілком правомірно кваліфікується, як дисциплінарний проступок, в свою чергу повне ігнорування інтересів служби, виключає подальшу можливість продовження трудових відносин з відповідачем, а відтак прийшов до висновку, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки, поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Відповідно до вимог ст.59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 року №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до п. 1 Розділу І Правил встановлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Серед іншого в Розділі II Правил встановлено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Дотримання вищезазначених вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських є обов`язком кожного поліцейського незалежно від того, перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Аналіз наведених положень є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна, зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України.

Згідно з вимогами ст.11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893.

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки й порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно ч.ч.4-6 ст.5 Дисциплінарного статуту, поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.

Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

Положення ст.ст.8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Відповідно до вимог ст.12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Вирішуючи спір, суд враховує, що обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях та, зокрема, у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 826/1916/17.

Відповідно до ч.1 ст.26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліції» встановлено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» закріплені основні повноваження поліції, зокрема пунктом 24 частини 1 встановлено, що поліція, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Статтею 24 Закону України «Про Національну поліцію» визначені додаткові повноваження поліції, а саме у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Так, як вбачається з матеріалів справи, підставою службового розслідування стала фактична відсутність позивача на службі з 11.04.2022 року та невиконання позивачем наказу керівника про евакуацію з міста Снігурівка.

Фактична відсутність апелянта на службі підтверджується наявними в матеріалах справи актами про відстуність на службі та не заперечується позивачем у справі.

В свою чергу позивач вказує на те, що він не був ознайомлений з наказом щодо евакуації (передислокації).

З даного приводу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Дисциплінарного Статуту наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, підполковник поліції ОСОБА_4 , капітан поліції ОСОБА_5 .С старший лейтенант поліції ОСОБА_6 та старший сержант поліції Гентош М.М., повідомили, що поліцейським, які залишились на тимчасово окупованій території м. Снігурівки усно повідомлялось про необхідність виїхати з окупованої території, передислокації до ВП №2 Баштанського РВП ГУНП (м. Новий Буг). Однак позивач по незрозумілим причинам проігнорував наказ начальника Баштанського РВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_4 т т.в.о. начальника ВП №2 Баштанського РВП ГУНП старшого лейтенанта поліції Маглаперідзе А.В. щодо евакуації та на службу взагалі не ходять i свої посадові обов`язки не виконують. Тобто вказано про усне доведення наказу, що не суперечить нормам Дисциплінарного Статуту.

Крім того, про обізнаність у необхідності залишити окуповану території та прибути для подальшого проходження службу в іншому місці на підконтрольної Україні території, свідчить пояснення викладені в позовній заяві позивача, оскільки ним вирішувалося питання про евакуацію з міста Снігурівка та виїзд на підконтрольну Україні територію, але з міркувань безпеки та сімейного характеру, він від цього відмовився.

При цьому, судом першої інстанції правомірно зазначено, що той факт, що з 84 працівника ВП№2 з окупованої території до 19.05.2022 вийшли 81 поліцейський для подальшої продовження служби, свідчить як про доведеність вимог наказу №131 до особового складу відділення поліції, так і про фактичну можливість його виконання. При цьому, також судом обґрунтовано враховано умови воєнного стану, активних бойових дій поблизу м. Снігурівка на той час, та ускладненість особистого ознайомлення під розпис з наказом №131. У будь-якому випадку, позивач протягом двох місяців жодних дій щодо виходу з окупації, або встановлення зв`язку з керівництвом для отримання вказівок та розпоряджень щодо умов проходження подальшої служби не вживав.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що статус поліцейського покладає на особу додаткові зобов`язання щодо виконання ним завдань з охорони держави (п.2 ч.1 ст.2 Закону), в умовах воєнного стану, самоусунення поліцейського від несення служби, цілком правомірно кваліфікується, як дисциплінарний проступок.

На думку суду, пояснення апелянта з приводу неможливості евакуюватися у зв`язку з відсутністю «зелених коридорів», не може бути розцінено такими як «поважність відсутності на службі в період дії воєнного стану», оскільки як вже зазначалося, з 84 працівника ВП№2 з окупованої території до 19.05.2022 вийшли 81 поліцейський для подальшої продовження служби, а отже виконало наказ начальника про евакуацію в безпечне місце за таких саме умов, про які зазначає позивач, та на сьогодні несуть службу на підконтрольній Україні території.

Позивач, як поліцейський, який склав присягу на вірність Українському народові та сумлінність виконання службових обов`язків, з моменту офіційного опублікування Указу Президента України «Про введення в України воєнного стану», мав вживати всіх можливих заходів з метою виконання повноважень необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Проте позивач був відсутній на робочому місці за адресою місця дислокації підрозділу, не вжив заходів щодо прибуття до місця дислокації підрозділу, тобто самоусунувся від виконання службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам.

Фактично позивач, починаючи з 24.02.2022 та до 08.02.2023 ОСОБА_3 , перебував на окупованій території та про жодні спроби прибути до місця дислокації підрозділу керівництву не повідомляв. Натомість зважав на відсутність можливості виїхати, що суперечить встановленим судом обставинам, зокрема багаточисленним фактам евакуації особового складу ГУ НП починаючи з 24.02.2022 року.

Суд також враховує, що зазначені позивачем підстави для залишення у м. Снігурівка не є для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби та дислокації підрозділу, де служив позивач.

Натомість суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Крім цього, суд зазначає, що позивач станом на 24.02.2022 року має не аби який стаж роботи в поліції, отже має достатній професійний досвід, значну юридичну обізнаність, досвід право тлумачення та правозастосування, а тому повинен бути обізнаний про специфічні умови служби в поліції та міг усвідомлювати необхідність подальшого виїзду з окупованої території та повинен був, за умов необізнаності про існування відповідних вказівок, вчинити дії з метою отримання таких.

Вказана правова позиція щодо обізнаності юриста висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року по справі №9901/118/19, яка на переконання суду є релевантною до спірних правовідносин, оскільки відображає достатність професійного досвіду та вміння його застосувати.

Таким чином, враховуючи інформацію щодо евакуації станом на 19.05.2022 року з тимчасово окупованої території України на підконтрольну Україні територію 81 поліцейського, суд не вважає обґрунтованими посилання позивача на не створення «зелених коридорів», відсутність власного транспорту та транспортного сполучення, як на непереборні обставини, що унеможливили виїзд з тимчасово окупованої території м. Снігурівка.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що в діях позивача наявний дисциплінарний проступок, яким згідно Дисциплінарного Статуту Національної поліції України визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Також, відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 року за №1576/29706, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил встановлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція).

Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Колегія суддів наголошує, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Крім того, з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 року по справі №815/4478/16.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 року по справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява№ 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява № 63235/00).

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом усім наведеним висновкам надано оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 13 вересня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова