Справа № 460/11475/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2023 року м. РівнеСправа №460/11475/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі ГУ ПФУ у Харківській області, відповідач-2), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 06.03.2023 №35 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу з 27.02.2023 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 27.02.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку з підстав відсутності необхідної кількості років проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 вищевказаного Закону. Позивач вважає, що з отриманням статусу потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи, який підтверджується відповідним посвідченням категорії 3, він набув право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Крім того, зазначив, що він проживав на забрудненій території повних 49 років. За наведених обставин, вважає, що відповідач-2 протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 11.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачам встановлено строк для подання суду відзиву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зазначив, що згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 , що міститься в матеріалах пенсійної справи, вбачається проходження військової служби з 25.06.1988 по 22.05.1990, а з 01.06.1990 по 22.09.2004 позивач працював у сільськогосподарському виробничому кооперативі Мир, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). Згідно з довідкою № 56 від 25.01.2023, виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, позивач проживав у с. Мочулище Дубровицького району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 01.12.1968 по 01.09.1984, з 30.03.1988 по 23.06.1988, з 30.05.1990 по даний час. Таким чином, у позивача відсутнє право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки не підтверджено період постійного проживання або постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії з 26.04.1986 по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Оскільки заявником не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 роки (у позивача 2 роки 9 місяців 25 днів), право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відсутнє. Зауважив, що початкова величина до позивача не застосовується, оскільки згідно з дипломом НОМЕР_2 він навчався з 01.09.1984 до 30.03.1988 у Себежському сільськогосподарському технікумі м. Себеж, (Псковська область російська федерація), що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (чиста зона). Тобто, у разі відсутності права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки (у зоні гарантованого добровільного відселення) та водночас за наявності станом на 01.01.1993 не менше 3 років проживання чи роботи у зазначеній зоні, право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років особа набуває за умови проживання чи роботи в зазначеній зоні не менше 12 років. З наведених підстав просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що вік позивача 54 роки; страховий стаж 37 років 4 місяці 17 днів; стаж роботи або проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 9 місяців 25 днів; до загального стажу позивача зараховано всі періоди роботи. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років особа набуває за умови проживання чи роботи станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 6 років, з яких хоча б 1 день у період з 26.04.1986 по 31.07.1986. Спірним рішенням було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю станом на 01.01.1993 необхідного стажу роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення. Вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Мочулище Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , повторно виданого 19.04.2022 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідкою від 25.01.2023 №56, виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, позивач прописаний та постійно проживає в с. Мочулище Сарненського (колишнього Дубровицького) району Рівненської області, зокрема, з 30.03.1988 по 23.06.1988 та з 30.05.1990 по даний час. Підстава видачі довідки погосподарські книги с. Мочулище: №4 за 1986-1990 роки (особовий рахунок № НОМЕР_4 ); №9 за 1991-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_5 ).

Крім того, архівними довідками від 13.02.2023 №459-04-01, №460-04-01, №461-04-01, №462-04-01, №463-04-01, виданими Трудовим архівом Дубровицької міської ради Рівненської області, підтверджуються періоди роботи позивача, зокрема, в періоди липень-серпень 1986 року, червень-серпень 1987 року та з червня 1990 року по грудень 1995 року в колгоспі імені Куйбишева, який реорганізовано з 01.09.1994 в Колективне сільськогосподарське підприємство «Мир», а з 11.01.2000 в Сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир».

27.02.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням відповідача-2 від 06.03.2023 №35 відмовлено у призначенні позивачу вказаної пенсії з підстав відсутності станом на 01.01.1993 необхідної кількості років роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначено, що дата права на пенсійну виплату 02.12.2028.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, с. Мочулище Дубровицького району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 , повторно видане 19.04.2022 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наявність у нього статусу громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3 є підтвердженням того, що станом на 1 січня 1993 року він протягом трьох років проживав (працював) на радіоактивно забрудненій території, яка належать до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, факт проживання (роботи) підтверджується відповідними документами. Таким чином, вважає, що в нього є право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Згідно з абз.5 п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до п.2 Порядку №551, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Водночас, суд зауважує, що частиною другою статті ст.55 Закону №796-XII встановлено, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Враховуючи викладене, беручи до уваги формулювання абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII суд дійшов висновку, що пенсійний вік позивача може бути знижено лише за однією підставою: або постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення; або постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, у позовній заяві позивач не обумовлює, за якою із підстав він бажає знизити свій пенсійний вік: з підстав постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, чи з підстав постійної роботи у такій зоні.

Щодо зниження пенсійного віку позивача з підстав постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Довідкою від 25.01.2023 №56, виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, стверджено, що у періоди з 30.03.1988 по 23.06.1988 (2 місяці 24 дні) та з 30.05.1990 по дату видачі довідки (2 роки 7 місяців 2 дні станом на 01.01.1993) позивач постійно проживав в с. Мочулище Дубровицького району Рівненської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення лише 2 роки 7 місяців 26 днів, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 2 повні роки проживання в такій зоні.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проживання позивача на вказаній території радіоактивного забруднення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986.

Оскільки у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 позивач не проживав в зоні гарантованого добровільного відселення, то він не має права на зарахування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача про його проживання на території зони гарантованого добровільного відселення 49 років, адже статтею 55 Закону №796-XII чітко встановлено, що для реалізації права особи на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку врахуванню підлягають періоди її проживання на території радіоактивного забруднення (у даному випадку в зоні гарантованого добровільного відселення) з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) по 01.01.1993. При цьому, в зоні гарантованого добровільного відселення такий період станом на 01.01.1993 має становити в сукупності не менше 3 років.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування про реєстрацію місця проживання, які підтверджують факт проживання позивача у періоди з 30.03.1988 по 23.06.1988 та з 30.05.1990 по 31.12.1992 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 1 рік відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ (1 рік додатково за повних 2 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2019 у справі №357/9973/16-а (№К/9901/18208/18).

Щодо зниження пенсійного віку позивача з підстави постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення суд зазначає таке.

Як зазначалося судом вище по тексту рішення, відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Пунктом 2.10 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №1566/11846 від 27.12.2005 (далі Порядок №22-1), передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Тобто, факт роботи особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка про заробітну плату, видана підприємством, установою чи організацією, де працювала така особа. В разі припинення таких підприємства, установи, організації - довідка про заробітну плату, видана правонаступником таких підприємства, установи, організації, а в разі їх ліквідації - довідка, видана архівною установою.

Архівними довідками від 13.02.2023 №459-04-01, №460-04-01, №461-04-01, №462-04-01, №463-04-01, виданими Трудовим архівом Дубровицької міської ради Рівненської області, стверджено, що у періоди липень-серпень 1986 року (2 місяці), червень-серпень 1987 року (3 місяці) та з червня 1990 року по грудень 1995 року (2 роки 7 місяців станом на 01.01.1993) позивач працював в колгоспі імені Куйбишева, який реорганізовано з 01.09.1994 в Колективне сільськогосподарське підприємство «Мир», а з 11.01.2000 в Сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир».

За змістом інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місце знаходження Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мир» в селі Мочулище Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

22.01.2009 до Реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 13.01.2009 у справі №9/86, яке набрало законної сили 13.01.2009.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вищевказані архівні довідки є належними документами в розумінні положень ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ та пункту 2.10 розділу ІІ Порядку №22-1, які підтверджують періоди роботи позивача на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт роботи позивача з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 2 повні роки роботи в такій зоні.

Водночас, робота позивача на території 3 зони гарантованого добровільного відселення у період липень-серпень 1986 року (незалежно від часу проживання в цей період) дає йому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина).

При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача-1 на те, що позивач не набув права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 №796-XII з підстав навчався позивача з 01.09.1984 по 30.03.1988 у Себежському сільськогосподарському технікумі м. Себеж Псковської області російської федерації (територія якого не відноситься до зони радіоактивного забруднення), оскільки в силу вимог п.7 Порядку №22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 №796-XII документами, що підтверджують факт роботи особи на територіях радіоактивного забруднення є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про заробітну плату, видана підприємством, установою, організацією, де працювала така особа, або довідка про заробітну плату, видана правонаступником таких підприємства, установи, організації, а в разі їх ліквідації - довідка, видана архівною установою.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідок, що підтверджують факт роботи позивача 3 роки з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 4 роки відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина; 1 рік додатково за повних 2 роки роботи в зоні гарантованого добровільного відселення).

Водночас, частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років.;

з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року - не менше 35 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку:

- з підстави проживання у зоні гарантованого добровільного відселення - на 1 рік позивач набуде в 59 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 59-го віку) 34 роки;

- з підстави роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - на 4 роки позивач набуде в 56 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 56-го віку) 28 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (27.02.2023) він досяг віку 54 роки 2 місяці 27 днів.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досяг необхідного віку для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення такої пенсії.

Крім того, в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, під.2, м.Харків, 61022. ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344)

Повний текст рішення складений 11 вересня 2023 року.

Суддя Н.О. Дорошенко