Справа № 120/10646/22
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10646/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс Михайло Богданович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

12 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадська організація "Центр захисту прав людини та протидії корупції" до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира 1- го стрілецького взводу 3 ї стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 бригади територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «лейтенант».

На підставі бойового розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 1182дск/ОТУ військову частину НОМЕР_1 із 13.10.2022 передано в оперативне підпорядкування заступника командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято бойовий наказ № 142 від 05.11.2022 за змістом якого ТВО командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (рота до складу якого входив взвод у якому проходив службу позивач), було надано розпорядження у взаємодії з інженерно саперним взводом провести інженерне облаштування позицій у другому ешелоні з метою не допустити прориву противником 1 ешелону.

Сторонами не оспорюється, що бойовий наказ № 142 від 05.11.2022 сформовано чітко, однозначно, а його зміст доведено до відома особового складу, у тому числі і взводу де проходив службу позивач.

Однак, 07.11.2022 командири 1-3 стрілецьких рот військової частини НОМЕР_1 разом із ввіреним їм особовим складом відмовились виконувати наказ № 142 від 05.11.2022 та подали командиру військової частини відповідні рапорти, в яких було вказано причини, що на думку військовослужбовців, перешкоджали виконанню бойового наказу.

У своєму рапорті ОСОБА_2 пояснив, що 3 стрілецька рота не може виконати бойове розпорядження у зв`язку із неукомплектованістю особового складу, відсутність реабілітації, неналежного матеріального забезпечення, оснащення технічних засобів для виконання поставлених бойових завдань.

По факту відмови у виконанні бойового наказу № 142 від 05.11.2022, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 07.11.2022 № 388 «Про призначення службового розслідування» (а.с. 145).

Результат проведеного службового розслідування задокументовано Актом від 14.11.2022 із відповідними додатками до нього (а.с. 123-140).

Особовий склад 1, 2 та 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 відмовилися ознайомлюватися із вказаним вище Актом службового розслідування від 14.11.2022 і факт цієї відмови задокументовано Актом про причини відсутності підписів особового складу від 17.11.2022 № 1633 (а.с. 141).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022 № 397 «Про результати службового розслідування», з поміж іншого, накладено на командира 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «догана» відповідно до п. «Б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за неналежне виконання службових обов`язків, що виразилося у відкритій відмові у виконанні бойового наказу № 142 від 05.11.2022 та позбавлено права на отримання додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а також премії (а.с. 149-163).

Позивач із наказом від 14.11.2022 № 397 у тій частині, що стосується особисто його не погоджується, та просить визнати відповідні пункти наказу протиправними і скасувати. Ключовим аргументом позову є доводи ОСОБА_1 про неможливість виконання бойового наказу із причин, які він вважає об`єктивними. До того ж позивач вважає наказ № 142 від 05.11.2022 «кримінально протиправним» та зауважує, що за невиконання неправомірного наказу ніхто не може бути притягнений до дисциплінарної відповідальності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відтак, виникнення та перебіг обставин та подій у межах спірних правовідносин мало місце у період дії воєнного стану, що підкреслює особливу вагу дотримання військової дисципліни з метою належної взаємодії між військовими підрозділами та виконання поставлених завдань.

За своїм змістом, правовідносини у яких виник спір пов`язані із сферою дисципліни військовослужбовців та юридичної відповідальності за її порушення.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначені Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі та полягає у бездоганному і неухильному додержанні всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України (ст. 1 2 Розділу І Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини унормовані Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби).

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби передбачено, що одним із принципів будівництва та керівництва Збройними Силами України вважається єдиноначальність. Цей принцип полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (ст. 30 Статуту внутрішньої служби).

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку (ст. 35 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 37 Статуту внутрішньої служби передбачено, що про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Аналізуючи системно процитовані норми Дисциплінарного статуту та Статуту внутрішньої служби суд зауважує, що відносини між командуванням військових частин Збройних Сил України та підлеглими будується за принципом єдиноначальності. Зміст цього принципу полягає у наділенні командира повнотою розпорядчої влади проявом чого є право віддавати накази та розпорядження, вимагати їх виконання та застосовувати дисциплінарні санкції у разі невиконання наказів. Цьому праву командирів кореспондує обов`язок підлеглих беззастережно, своєчасно та у повному обсязі виконувати накази.

Водночас обов`язок виконання наказів не є абсолютним адже нормами Дисциплінарного статуту та Статуту внутрішньої служби із нього передбачено виключення. Таким винятком є право військовослужбовця відмовитися від виконання явно злочинного наказу (розпорядження) командира. В іншому випадку, у разі невиконання наказу (розпорядження) командира без достатніх на це законних підстав, дії (бездіяльність) підлеглого військовослужбовця можуть бути кваліфіковані як дисциплінарний проступок та слугувати підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Повертаючись до обставин цієї справи суд дослідивши Акт службового розслідування від 14.11.2022 по факту невиконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 142 від 05.11.2022 встановив, що вказаний бойовий наказ покладав на ТВО командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у взаємодії із інженерно саперним взводом обов`язок провести інженерне облаштування позицій у другому ешелоні з метою не допущення прориву противником першого ешелону.

Згідно статті 35 Статуту внутрішньої служби наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

При розгляді цієї справи судом не встановлено обставин, які б вказували на невідповідність відданого наказу статті 35 Статуту внутрішньої служби.

Актом службового розслідування задокументовано, що наказ № 142 від 05.11.2022 був сформульований виразно, чітко та зрозуміло, його зміст не допускав подвійного тлумачення. Однак військовослужбовці, зокрема й командир 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відмовився його виконувати.

Щодо обставин відмови у виконанні бойового наказу № 142 від 05.11.2022, то із Акту службового розслідування встановлено, що на підсумковій нараді 07.11.2022 з поміж інших і командир 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 надали командиру військової частини відповідні рапорти, в яких було вказано причини, які на думку військовослужбовців, заважали виконати бойовий наказ №142 від 05.11.2022.

До того ж під час службового розслідування встановлено, що 07.11.2022 до населеного пункту де знаходився ТПУ самовільно прибув особовий склад 3 стрілецької роти, в тому числі й позивач, і військовослужбовці оголосили, що бойовий наказ № 142 від 05.11.2022 виконувати не будуть (а. с. 125).

Суд зауважує, що підлеглі військовослужбовці зобов`язані окрім того, що беззастережно виконувати накази начальника, ставитися до відданих наказів з повагою, крім випадків віддання явно злочинного наказу (ст. 30 Статуту внутрішньої служби).

Водночас із характеру поведінки позивача можна зробити висновок, що він окрім того, що відмовився виконувати наказ № 142 від 05.11.2022, своїми діями продемонстрував неповагу до наказу командира. Така поведінка, перш за все, призводить до невиконання бойового завдання, а також має наслідком порушення встановленого Статутом внутрішньої служби принципу єдиноначальності організації та керівництва підрозділами Збройних Сил України, адже в силу цього принципу командир наділений всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, що охоплює право одноособово приймати рішення, віддавати накази і забезпечувати, у тому числі шляхом вжиття передбачених Законом заходів впливу, їх виконання.

Як зазначалося раніше, якщо військовослужбовець розуміє, що він не спроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі з причин, що носять об`єктивний характер він повинен негайно доповісти про це у встановленій формі командиру (ст. 37 Статуту внутрішньої служби).

Під час службового розслідування встановлено, що ТВО командира третьої стрілецької роти ОСОБА_2 (у складі цієї роти знаходився взвод де позивач був командиром) доповів командиру військової частини НОМЕР_1 рапортом від 07.11.2022 вх. № 533 про те, що бойовий наказ № 142 підрозділ виконати не може у зв`язку з неукомплектованістю особового складу, відсутності реабілітації, належного матеріального забезпечення, оснащення, технічних засобів для виконання поставлених бойових завдань (а.с. 127).

Позивач у наданих під час службового розслідування поясненнях вказав, що підрозділ не готовий виконувати військовий наказ № 142 від 05.11.2022 оскільки морально психологічний стан військовослужбовців знаходиться на низькому рівні, вони перебувають більше 90 днів без ротації виконавши вже 2 БР, інженерні споруди на вказаних у наказі позиціях не обладнані, немає фізичної можливості доставки матеріалів для обладнання укриття, не проведено розмінування позицій та підходів до них, не встановлено зв`язок із всіма сусідніми підрозділами, не вистачає сил та засобів та відсутня артилерійська вогнева підтримка (посилання на текст пояснень в акті службового розслідування (а.с. 127).

Разом із тим відповідач поставив під сумнів достовірність тверджень позивача та акцентував увагу на неправомірності його дій (бездіяльності). Звертав увагу на тому, що в бойовій обстановці в умовах воєнного стану підлеглий не має права демонструвати зневажливе ставлення до бойових завдань командира та відмовлятися їх виконувати.

Проаналізувавши Акт службового розслідування від 14.11.2022 суд встановив, що при дослідженні причин та умов, які зумовили невиконання бойового завдання відповідно до наказу № 142 від 05.11.2022 перевірялись можливості його виконання та стан особового складу та матеріально технічного забезпечення.

Із рапортів та довідок начальників підрозділів забезпечення військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення за певними напрямками діяльності 1, 2 та 3 стрілецьких рот військової частини НОМЕР_1 встановлено таке.

У довідці від 12.11.2022 вх. 476 майор ОСОБА_3 зазначив, що стройова укомплектованість 3 стрілецької роти - 67% (а. с. 128).

Офіцер ракетно-артилерійського озброєння групи логістики військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_4 в довідці від 12.11.2022 вх. № 474 про стан забезпечення штатної кількості 3 стрілецької роти вказав, що рота забезпечена штатною зброєю та боєприпасами, крім АКСУ-У74 (9 шт.) (а. с. 128-129).

Начальник групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 у довідці від 12.11.2022 вх. 481 зазначив, що забезпечення інженерним майном 3 стрілецької роти становить: 48 % (30 шт.) - мала піхотна лопата; 143 % (40 шт.) - велика саперна лопата; 63 % (10 шт.) - сокира; 8 шт. - буржуйки; 550 шт. - скоби; 40 м. куб. - ліс; 5 шт. - газові балони і пальники. Також старший лейтенант ОСОБА_5 зазначив, що майно розподілялось через групу сил підтримки військової частини НОМЕР_1 , без врахування волонтерського та власного майна військовослужбовців. На складі групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 є запас інженерного майна, яке можна отримати підрозділами військової частини НОМЕР_1 , однак жодних заяв на отримання інженерного майна не надходило (а. с. 129-130).

Згідно довідки ТВО начальника групи логістики військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_6 від 12.11.2022 вх. 477, 3 стрілецька рота забезпечена штатним автомобільним транспортом (без урахування волонтерського і особистого транспорту) 67%.

Рапортом від 12.11.2022 вх. 551 офіцер (ПММ) групи логістики військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_7 доповів, що штатний автомобільний транспорт був забезпечений на 100% відповідно до поданих рапортів командирів цих підрозділів.

Начальник медичної служби - медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітан медичної служби Хаврук М.Ю. рапортом від 12.11.2022 доповів, що особистий склад всіх підрозділів військової частини згідно штату та відомостей забезпечений індивідуальними медичними засобами та колективними медичними засобами на 100%. Наявний запас медичного майна готовий для видачі та застосування відповідно до потреб підрозділів військової частини НОМЕР_1 згідно заявок.

Згідно довідки офіцера групи логістики військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенант ОСОБА_8 від 12.11.2022 вх. 482, 3 стрілецька рота забезпечена речовим майном на 92,9 %.

Рапортом від 12.11.2022 вх. 554 ТВО начальника продуктових складів військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_9 доповів, що особовий склад 3 стрілецької роти забезпечувався у повному обсязі продуктами харчування згідно, каталогу, відповідно до вимог Наказу № 140 від 29.04.2022 «Про затвердження Порядку застосування каталогу продуктів харчування» (а. с. 130).

Відповідно до довідки помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_10 від 12.11.2022 вх. № 475, грошове забезпечення і додаткова винагорода (бойові) 30000 грн за жовтень 2022 виплачені 08.11.2022 та 11.11.2022 відповідно всім військовослужбовцям підрозділів військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_11 на 12.11.2022 нараховується додаткова винагорода (бойові) 70000 грн за жовтень 2022.

Під час проведення службового розслідування військовослужбовці особового складу 3 стрілецької роти у повному складі відмовилися давати пояснення на предмет відмови виконання бойового наказу № 142 від 05.11.2022 командира військової частини НОМЕР_1 про що ТВО 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 доповів рапортом від 10.11.2022 № 549.

Проаналізувавши встановлені під час службового розслідування обставини суд зауважує, що рапортами та довідками військовослужбовців які відповідають за певні напрямки роботи та забезпечення військової частини НОМЕР_1 у своїй більшості спростовано твердження позивача про відсутність сил та засобів, а також про наявність інших перешкод об`єктивного характеру які б могли бути причиною для відмови виконати наказ командира № 142 від 05.11.2022.

Слід зауважити, що досліджений під час службового розслідування стан особового складу, матеріально технічного та іншого забезпечення підрозділів військової частини НОМЕР_1 за окремими показниками не досягає рівня 100 % однак навіть у такому випадку суд не може погодитися із позицією позивача про неможливість чи недоцільності виконання вказаного бойового наказу.

Як зазначалося раніше, Статутом внутрішньої служби командира військової частини наділено повнотою розпорядчої влади щодо підлеглих військовослужбовців з тою метою, щоб забезпечити дисципліну в підрозділах Збройних Сил, управління ними, а також належну взаємодію між підрозділами у районах виконання бойових завдань. З метою прийняття управлінських рішень саме командир повинен оцінити стан особового складу, достатність сил та засобів необхідних для виконання завдань та із урахуванням проведеного аналізу ухвалити відповідний бойовий наказ.

У цьому контексті необхідно зауважити, що при прийнятті відповідних наказів командир володіє певною свободою розсуду яка, з поміж іншого, ґрунтується на його знаннях у військовій сфері, а також здобутому досвіду. При цьому суд не має повноважень здійснювати переоцінку тактичної та стратегічної необхідності (обґрунтованості) виконання певних бойових завдань. Крім цього, обставини, що встановлені при розгляді цієї адміністративної справи не є достатніми для того аби судом був зроблений висновок про військову доцільність чи недоцільність бойового завдання оформленого наказом № 142 від 05.11.2022, як і висновок про достатність сил та засобів для його виконання.

Як зазначалося раніше, згідно Дисциплінарного статуту та Статуту внутрішньої служби лише у випадку явно злочинного характеру наказу командира, військовослужбовець звільняється від обов`язку його виконання та не може зазнавати негативних наслідків, зокрема й у вигляді дисциплінарного стягнення, за невиконання такого наказу. В силу своєї незгоди із наказом № 142 від 05.11.2022 та несприятливими наслідками яких позивач зазнав у зв`язку із невиконанням бойового завдання, сторона позивача вважає цей наказ «кримінально протиправним». Однак суд не може погодитися із такою оцінкою з огляду на те, що явно злочинним можна вважати наказ, злочинний характер якого є очевидний, зрозумілий як для того, хто його віддає, так і для того, кому він адресований, а також для інших осіб. Тобто злочинність такого наказу повинна бути очевидною та існувати поза будь - яким сумнівом.

Що ж до наказу № 142 від 05.11.2022, то він не володів такими ознакам як на момент його віддання так і не встановлено його злочинний характер у встановлений законом спосіб на час ухвалення цього рішення судом.

Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту «б» ч. 1 ст. 48 Дисциплінарного статуту одним із дисциплінарних стягнень які можуть накладатися на військовослужбовця є догана.

Відтак, підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку, що факт невиконання позивачем наказу № 142 від 05.11.2022, а із цим і службових обов`язків був доведений під час проведення службового розслідування та задокументований у належний спосіб Актом службового розслідування по факту відмови у виконанні бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 142.

Обставин які б вказували на неповноту, необ`єктивність чи поверхневість службового розслідування судом не встановлено, адже під час службового розслідування надано оцінку як змісту бойового завдання оформленого наказом № 142 так і тим фактам на які зіслався позивач як на причину його невиконання. Тому відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту та Статуту внутрішньої служби, що кваліфіковано як дисциплінарний проступок вчинення якого є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Що ж до невиплати позивачу додаткової винагороди та премії суд враховує, що згідно п.п. 9.7 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, до наказів про виплату додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Беручи до уваги факт встановлення та документування неналежного виконання позивачем службових обов`язків, що виразилося у відкритій відмові у виконанні бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 142 від 05.11.2022, відповідач мав легітимні підстави для не включення позивача до наказу про виплату у листопаді 2022 року додаткової винагороди та премії.

Керуючись нормами Дисциплінарного статуту та Статуту внутрішньої служби та враховуючи результати службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 правомірно ухвалив наказ від 14.11.2022 № 397, яким з поміж іншого, накладено на лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді «догана» (а.с. 159-160). Цим же наказом позбавлено позивача додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та 10 % щомісячної премії (а.с. 161 162).

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022 № 397 задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.