Справа № 580/212/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/212/23 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку пенсії позивача у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/369/22 із застосуванням обмежень, передбачених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.12.2022 у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/369/22 без застосування обмежень, передбачених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 у розмірі 49 929 грн. 95 коп. щомісячно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму її пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/369/22 без застосування обмежень, передбачених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011, виходячи з її розміру у сумі 49 929 грн. 95 коп. щомісячно за період з 28.12.2021 по 01.12.2022 (за вирахуванням фактично виплачених за цей період сум).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, апелянт вказує, що положення закону, на підставі якого позивачу було обмежено максимальний розмір пенсії, не може до неї застосовуватись, посилання суду на зміст абзацу другого п. 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» жодним чином не можуть змінювати зміст чіткої законодавчої норми, яка імперативно забороняє обмежувати максимальний розмір пенсій особам, яким така пенсія була призначена до набрання чинності вказаним законом.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 позивачу була призначена пенсія за віком з 04.08.2003 безстроково.

Після смерті чоловіка ОСОБА_2 позивачу була призначена пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

У подальшому рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23, яке набрало законної сили 28.09.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в контексті чинності його окремих положень відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , обрахованої згідно з довідкою Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року № 04-24/76/2020, починаючи з 28 грудня 2021 року, щомісячно.

В листопаді 2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23.

Відповідач листом №7429-7413/І-03/8-2300/22 від 12.12.2022 повідомив позивача, що на виконання рішення суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23 позивач була переведена із 28.12.2021 з пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Розмір пенсії позивача з 28.12.2021 складає 49 929 грн. 95 коп., проте з урахуванням Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 пенсія виплачується позивачу з урахуванням обмеження десятьма розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у сумі 20 930 грн.

Вважаючи дії щодо застосування обмежень, передбачених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» протиправним, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23 позивач була переведена із 28.12.2021 з пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №3723, тому дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром вчинені на законній підставі.

Норма абз. 1 п. 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI жодним чином не встановлює скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом № 3668-VI, у тому числі і не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно, у тому числі до Закону України «Про державну службу», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду 24.06.2020 у постанові у справі №580/234/19 зазначив, що з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

Водночас, відповідно до п. 13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії, призначеної, зокрема, згідно з Законом України «Про державну службу» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI, Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 у справі № 580/234/19 щодо аналогічних правовідносин зазначає, що вказані норми Закону №3668-VI стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011, та розмір якої перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Отже, на осіб, яким пенсія призначена відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого призначення (перерахунку).

При цьому, обмеження пенсії максимальним розміром у вигляді десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосовується до тих пенсій, що призначені після набрання чинності Законом №3668-VI.

З матеріалів справи встановлено, що згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 позивачу була призначена пенсія за віком з 04.08.2003 безстроково.

Після смерті чоловіка ОСОБА_2 позивачці була призначена пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23, яке набрало законної сили 28.09.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в контексті чинності його окремих положень відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , обрахованої згідно з довідкою Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року № 04-24/76/2020, починаючи з 28 грудня 2021 року, щомісячно.

Так, позивач була переведена із 28.12.2021 з пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Враховуючи зазначене, з 28.12.2021 розмір пенсії позивача складає 49 929 грн. 95 коп. Розмір пенсії з урахуванням максимального розміру пенсії з 28.12.2021 становить 19340 грн, з 01.07.2022 - 20270 грн, з 01.12.2022 - 20930 грн.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Оскільки на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на позивача не поширюються норми п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI.

Крім того, колегія суддів враховує, що пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачу призначено з 28.12.2021, тобто під час дії положень Закону № 3668-VI, яким встановлено максимальний розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обмежуючи розмір пенсії позивача, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, оскільки норми Закону №3668-VI є обов`язковими для застосування відповідачем.

Висновок суду у цій справі щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та правомірність дій відповідача щодо виплати пенсії із обмеженим розміром виплати після проведеного перерахунку узгоджується із правовим висновком Судової палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року по справі № 580/234/19, а також правовими висновками Верховного Суду у постановах від 08.07.2020 року у справі № 607/7115/17, від 10.09.2020 року у справі № 280/5154/19 та від 24.09.2020 року у справі № 640/5854/19, від 10.12.2020 у справі № 580/492/19.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма