Справа № 522/14654/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/14654/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Крусяна А.В., Танасогло Т.М.,

за участю секретаря Мунтян С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року у справі №522/14654/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення

У С Т А Н О В И В:

25 липня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, скаржник) звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №219 від 05.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Єгипту ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни є протиправним, необґрунтованим та таким, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Так, як вказує позивач, оскаржуване рішення прийняте без дослідження та вивчення обставин справи, що мають значення для її вирішення, а саме без установлення причини перебування ОСОБА_1 на території України та без урахування обставин, які унеможливлюють фактичне виконання спірного рішення.

Крім того, під час прийняття спірного рішення Головне управління не забезпечило позивачу можливості скористатись послугами перекладача, не з`ясувало його наміри щодо оскарження рішення про примусове повернення до країни походження та не роз`яснило останньому право на звернення до Центру надання правової допомоги.

За наслідками розгляду зазначеної справи Приморським районним судом м. Одеси 21 серпня 2023 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалюючи означене рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушив правила перебування іноземців на території Україні, ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, жодних дій з метою легалізації свого перебування на території України не вчиняв. Враховуючи порушення позивачем вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд попередньої інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач самостійно звернувся до ГУ ДМС в Одеській області для належного врегулювання свого правового статусу та забезпечення законного перебування на території України. При цьому, скаржник наголошує про не застосування судом першої інстанції положень Конвенції Міжнародної Організації Праці «Про репатріацію моряків» та приписів ст. 55 Кодексу торговельного мореплавства України. Зокрема, суд попередньої інстанції не установив дату, підстави і спосіб прибуття позивача в Україну, не врахував спеціальний правовий статус позивача, який є моряком, у зв`язку з чим на останнього розповсюджуються міжнародні гарантії щодо репатріації.

Разом з цим, районний суд не перевірив наявності правових підстав для репатріації позивача до країни походження та дійшов безпідставних висновків про те, що позивач не здійснив спроб своєї легалізації в Україні. Насамкінець, скаржник вказує, що спірне рішення про примусове повернення винесене без додержання передбаченої законодавством процедури, а тому на думку останнього є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 5 липня 2023 року працівники ГУ ДМС в Одеській області стосовно ОСОБА_1 склали Протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МОД №010076 у зв`язку із порушенням правил перебування іноземців, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.(а.с.67)

В результаті проведеної перевірки та відібраних у ОСОБА_1 пояснень, співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області установлено, що останній прибув на територію України 30.01.2022 року.(а.с.65,74)

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 5 липня 2023 року серії ПН МОД №010177, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.(а.с.68)

5 липня 2023 року ГУ ДМС України в Одеській області прийняте рішення за №219 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відносно громадянина Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Означеним рішення позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 03.08.2023 року, включно (а.с.76-80).

Не погодившись із означеним рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Згідно із приписами частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Положеннями статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI установлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності із частиною першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Обставини за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн визначені ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", зокрема:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (далі Інструкція від 23.04.2012 року № 353/271/150).

Наведені вище положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI кореспондують із приписами вказаної вище Інструкції.

Так, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції від 23.04.2012 року № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції від 23.04.2012 року № 353/271/150 передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

- дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

- затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі - «Порядок №150»).

За правилами пункту 2 вказаного Порядку іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії)

Предметом оскарження у цій справі є рішення ГУ ДМС України в Одеській області №219 від 05.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Єгипту ОСОБА_1 .

Як установлено судом попередньої інстанції, позивач є громадянином Єгипту та з 30 січня 2022 року перебуває на території України у законний спосіб.

Між тим, законодавством України передбачено, що строк перебування іноземця на території України обмежений, а саме: не більш як 90 днів протягом 180 днів.

За таких обставин, органом міграційного контролю 5 липня 2023 року прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження або третьої країни.

Як з`ясовано судовою колегією, позивач прибув на територію України у 2022 році, однак, до відповідних органів після закінчення дозволеного терміну перебування в Україні, не звертався.

Слід зазначити, що порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уважається, у тому числі, перебування особи на території України без законних на те підстав, яке мало місце у випадку спірних правовідносин.

Порушений позивачем законодавчо установлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач не звертався до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України із відповідною заявою з метою легалізації перебування на території України.

При цьому, пояснити свою бездіяльність щодо оформлення документів, які дають право на законних підставах перебувати на території України будь-якими поважними обставинами позивач не зміг та будь-яких доказів наявності об`єктивних причин, які перешкоджали йому звернутися до міграційного органу з метою легалізації свого перебування на території України, останній не надав.

У свою чергу, в основу доводів апеляційної скарги про можливість перебування на території України поза вказаним строком позивач вказує про те, що ОСОБА_1 має спеціальний статус фізичної особи моряка, який очікує репатріацію до країни походження.

З цього приводу, апеляційний суд уважає за необхідне зазначити про те, що указана обставина не може слугувати підставою для перебування на території України поза установленого законом строком, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.

Крім цього, наявність у позивача певного статусу не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України та не надає останній можливості перебувати на території України у статусі нелегального мігранта.

Проте, ОСОБА_1 свідомо перебував на території України у статусі нелегального мігранта та не вчиняв жодних дій для легалізації свого становища. Зазначене дає підстави для висновку про те, що рішення про примусове повернення позивача до країни походження з огляду на фактичні обставини є цілком виправданим.

Окрім того, апеляційний суд уважає необґрунтованими посилання позивача стосовно ускладнень у виїзді за межі України, які пов`язані із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України і введенням воєнного стану у зв`язку із цим.

Так, апеляційний суд погоджується щодо таких труднощів на початку вторгнення в Україну, що пов`язано з масштабним відтоком громадян закордон. Водночас, означений аргумент нівелюється загальновідомим фактом чисельного виїзду українців та осіб інших національностей, які проживали на території України, закордон з огляду на активні бойові дії.

Більше того, як зазначено у позовній заяві та апеляційній скарзі, що 19 членів екіпажу судна, на якому перебував позивач, після пришвартування судна у місті Херсон 30.10.2022 року покинули територію України.

Відтак, судова колегія не вбачає указаний довід таким, що слугує належним обґрунтуванням перебування ОСОБА_1 на території України у строк понад 90 днів з моменту в`їзду в Україну.

Стосовно доводів скаржника про порушення органом міграційного контролю процедури прийняття з огляду на відсутність перекладача, колегія суддів зазначає про таке.

Так, Верховний Суд у постановах від 8 липня 2020 року у справі №522/14605/17, від 4 березня 2020 року у справі №813/2417/18, від 8 листопада 2018 року у справі №750/8187/16-а висловив правову позицію, згідно якої за для забезпечення права особи на розуміння суті та змісту рішення міграційного органу, має бути залучений перекладач.

Як наголошував Верховний Суд, дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

У спірних же правовідносинах позивач сам відмовився від свого права на залучення перекладача, адже зазначив, що його не потребує. Указана обставина підтверджена відповідним підписом ОСОБА_1 як на протоколі про адміністративне правопорушення, так і в поясненнях, наданим органу міграційного контролю.

Доводи скаржника про порушення його права на захист під час прийняття відповідачем спірного рішення є необґрунтованими, оскільки в письмових поясненнях, позивачем особистим підписом засвідчено, що права, передбачені положеннями ст. 55, 59, 63 Конституції України, позивачу роз`яснені, участь перекладача не потребує, а пояснення бажає надавати зрозумілою для нього мовою. (а.с.74-75)

Отже, під час винесення оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, позивачу були роз`яснені права, та забезпечена можливість надати пояснення зрозумілою для нього мовою, чим останній і скористався.

Окрім цього, не свідчать про протиправність рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, обставини зазначення в такому рішенні помилкових відомостей щодо дати в`їзду позивача на територію України, оскільки не спростовують факту перебування ОСОБА_1 в Україні без дозвільних документів більш ніж 5 місяців.

Також, не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, є вимога ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали стосовно усунення причин та умов, які сприяли порушенню Конвенції про репатріацію моряків, яку позивач просить довести до відома Міністерства інфраструктури України з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч.1,2 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Згідно до ч.3,4 ст.249 КАС України, суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Між тим, апеляційним судом не установлено обставин, які б свідчили про наявність підстав, у контексті приписів діючого законодавства України, для постановлення окремої ухвали.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення з України, суд попередньої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, при ухваленні оскаржуваного рішення судом попередньої інстанції було дотримано усіх вимог законодавства, а тому немає підстав для його скасування.

З підстав визначених статтями 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року у справі №522/14654/23 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян