Справа № 420/8162/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/8162/23

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі № 420/8162/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 23.01.2020, № від 23.01.2020, № від 23.01.2020.

- стягнути з Головного Управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 3 423, 85 грн, що включає 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 2 423,85 грн судового збору.

В обґрунтування позову зазначила, що 19.03.2015 між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» як Іпотекодержателем та Позивачкою як Іпотекодавцем було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого Іпотекодержатель задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а отже, Іпотекодавець передала, а Іпотекодержатель прийняв у власність належне Іпотекодавцю нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Підписання вказаного Договору стало підставою для повного припинення зобов`язань Іпотекодавця за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.12.2006 та Іпотечного договору від 15.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. за реєстровим номером № 7055. З дати підписання Договору Іпотекодержатель анулював залишок заборгованості за вищевказаними договорами.

На початку березня 2023 року позивачка робила пошук Інформації щодо стану розгляду справ за своїм ПІБ у зв`язку з можливою справою про порушення нею ПДР. Так вона дізналася про те, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа № 420/721/23 за позовом ГУ ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Позивачка не отримувала копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками поштою, тому 21.03.2023 представник позивачки ознайомилася з матеріалами справи в суді та зробила фотокопію вказаної ухвали. З матеріалів справи № 420/721/23 позивачці стало відомо, що ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року та № від 23.01.2020 щодо неї. Щоб отримати інформацію про підстави проведення перевірки та обставини, за яких було прийнято дані рішення, до ГУ ДПС в Одеській області було направлено адвокатський запит вих. № 837 від 27.03.2023, 30.03.2023 у відповідь на який (копія надається) було надано ряд документів і позивачці стали відомі наступні обставини.

02.10.2019 ГУ ДПС в Одеській області було видано наказ № 641 про проведення документальної позапланової нев`їзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 Позивачки).

03.10.2019 було складено повідомлення про проведення документальної позапланової нев`їзної перевірки позивачки.

29.11.2019 було складено акт № 453/15-32-33-05/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової нев`їзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 позивачки.

23.01.2020 було прийнято три податкові повідомлення-рішення щодо позивачки, які оскаржуються, а саме: - податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 сума грошового зобов`язання, нарахована ГУ ДПС в Одеській області, за податковими зобов`язаннями становить 224 837,68 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 56 209,42 грн.; - податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) становить 170 грн.; - податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 сума грошового зобов`язання, нарахована ГУ ДПС в Одеській області, за податковими зобов`язаннями становить 17 410,93 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4 352,73 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення незаконними позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Разом з позовною заявою подана заява про поновлення строку звернення до суду в якій позивачка зазначила, що на початку березня 2023 року дізналась про те, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа № 420/721/23 за позовом ГУ ДПС в Одеській області про стягнення податкового боргу. З матеріалів справи стало відомо про наявність спірних ППР.

Також позивачка зазначила, що від податкового органу не отримувала жодної кореспонденції як щодо призначення та проведення перевірки так і стосовно винесених ППР. Оскільки про їх наявність стало відомо тільки в березні 2023 року, то після отримання звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишив без розгляду.

Постановляючи вищевказану ухвалу від 27.06.2023 суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що з моменту прийняття рішення про анулювання основної суми боргу по кредиту, тобто з 21.03.2016 позивачці систематично направлялись різного змісту листи та повідомлення які стосувались цього питання, в тому числі і повідомлення про анулювання боргу (а.с.114-118), а також наказ про призначення перевірки, акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, що дає підстави для висновку про те, що їй було відомо про існування контролю з боку податкових органів стосовно питання сплати податків за прощеним боргом.

Суд першої інстанції зазначив, що не виключає того, що позивачка не отримувала поштової кореспонденції, але це не є підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки її отримання повністю залежало від неї особисто, так як кореспонденція направлялась за її адресою проживання, а неотримання чи відмова від такого суд розглядає як пасивну поведінку сторони.

Також суд вказав, що позивачка у заяві про поновлення строків звернення до суду та в судовому засіданні не наводить інших обставин які є поважними причинами для їх поновлення.

Оскільки позов подано до суду 13.04.2023, тобто більше ніж через шість місяців після повернення ППР у зв`язку із закінченням строків зберігання, суд виснував, що позивачкою пропущено строк на їх оскарження.

Окрім того суд зазначив, що позивачка не забезпечила отримання нею кореспонденції за адресою місцезнаходження, тому необґрунтованими є посилання на неотримання нею документів як на обставину, що звільняє її від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції позивачка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянтка, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції не враховано, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були нібито направлені апелянтці рекомендованим повідомленням про вручення за наступною адресою: АДРЕСА_2 , але дана адреса не є її фактичним місцем проживання, про що ГУ ДПС в Одеській області був проінформований належним чином;

- судом першої інстанції залишено поза увагою, що 08.04.2019 ГУ ДПС в Одеській області було отримано відповідь Відділу адресно- довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, якою відповідач був проінформований про те, що фактичним місцем проживання позивачки є наступна адреса: АДРЕСА_3 , однак, не зважаючи на таку інформації відповідачем було направлено нібито копії оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на зовсім іншу адресу, за якою позивачка не проживає та яка не є її податковою адресою.

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст заяв позивачки по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 ПК України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов`язань, які становлять 1095 днів.

Зі змісту вказаних положень вбачається, що платник податків може звертатися до суду з вимогою щодо скасування податкового повідомлення-рішення протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Згідно із пунктом 70.1 статті 70 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

За приписами підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПК України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно із пунктом 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пунктів 3, 5 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 56.18 статті 56, пункту 58.3 статті 58 ПК України, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року (справа №826/17798/18) та від 23 вересня 2021 року (справа №640/8096/19).

Крім того, Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року (справа №810/3116/18) зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення та відміток у довідці Укрпошти податкові повідомлення рішення та розрахунки штрафних фінансових санкцій були направлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , але повернуті за закінченням встановленого строку зберігання 24.02.2020 (а.с.123 -130).

Факт реєстрації позивачки саме за вказаною адресою, на дату прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень, підтверджується копією паспорта позивачки, долученої до позовної заяви.

Так, відповідно до відміток Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради місце проживання ОСОБА_1 з 10.09.2019 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Знято з реєстрації 20.12.2021 (а.с. 24).

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення - рішення вручені ОСОБА_1 належним чином, а строк звернення до суду для оскарження спірних податкових повідомлень-рішень від 23.01.2020 з урахуванням вимог пункту 102.1 статті 102 ПК України сплинув.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, доводи апелянтки про те, що судом першої інстанції не враховано, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були нібито направлені апелянтці рекомендованим повідомленням про вручення за наступною адресою: АДРЕСА_2 , але дана адреса не є її фактичним місцем проживання, про що ГУ ДПС в Одеській області був проінформований належним чином, є необґрунтованими.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, разом з позовною заявою подана заява про поновлення строку звернення до суду в якій позивачка зазначила, що на початку березня 2023 року дізналась про те, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа № 420/721/23 за позовом ГУ ДПС в Одеській області про стягнення податкового боргу. З матеріалів справи їй стало відомо про наявність спірних ППР. Також позивачка зазначила, що від податкового органу не отримувала жодної кореспонденції як щодо призначення та проведення перевірки так і стосовно винесених ППР. Оскільки про їх наявність стало відомо тільки в березні 2023 року, то після отримання звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Інших обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом в заяві позивачкою не наведено.

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, в розумінні чинного на час виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, вручені позивачці належним чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачкою строків звернення до суду з цим позовом.

Відтак є правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень без розгляду.

В апеляційній скарзі апелянтка також зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що 08.04.2019 ГУ ДПС в Одеській області було отримано відповідь Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, якою відповідач був проінформований про те, що фактичним місцем проживання позивачки є наступна адреса: АДРЕСА_3 . Однак, не зважаючи на таку інформації відповідачем було направлено нібито копії оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на зовсім іншу адресу, за якою позивачка не проживає та яка не є її податковою адресою.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянтки з огляду на таке.

Так, в матеріалах справи наявна відповідь Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрована з 11.03.2015 за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана відповідь датована 08.04.2019 (а.с. 149).

Водночас, як вже зазначалось, відповідно до відміток Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради місце проживання ОСОБА_1 з 10.09.2019 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Знято з реєстрації 20.12.2021 (а.с. 24). При цьому, оскаржувані повідомлення рішення були прийняті 23.01.2020, тобто в період реєстрації ОСОБА_1 за даною адресою.

Відтак відповідач правильно направив спірні податкові повідомлення-рішення за податковою адресою позивачки: АДРЕСА_2 .

Таким чином вищевказані доводи апелянтки є безпідставними.

В апеляційній скарзі апелянтка також зазначає, що їй не було відомо про будь-якого роду контроль податкового органу щодо дотримання нею положень податкового законодавства.

Надаючи оцінку вказаним доводами колегія суддів зазначає таке.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, з моменту прийняття рішення про анулювання основної суми боргу по кредиту, тобто з 21.03.2016, позивачці систематично направлялись різного змісту листи та повідомлення, які стосувались цього питання, в тому числі і повідомлення про анулювання боргу (а.с.114-118), а також наказ про призначення перевірки, акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, що дає підстави для висновку про те, що їй було відомо про існування контролю з боку податкових органів стосовно питання сплати податків за прощеним боргом.

В матеріалах справи наявні копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, з яких вбачається, що частина вищевказаних документів отримувались батьком позивачки за адресою: АДРЕСА_3 , про що містяться відмітки у вказаних рекомендованих повідомленнях (а.с. 111, 116, 135).

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень передбачений Правилами надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

За пунктом 99 Правил рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо).

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).

Враховуючи викладене, з урахуванням презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків, яка не спростована апелянткою, апеляційний суд зазначає, що вищевказані рекомендовані повідомлення в достатній мірі свідчать про обізнаність апелянтки про існування контролю з боку податкових органів стосовно питання сплати податків за прощеним боргом.

При цьому, дата отримання поштових відправлень за адресою: АДРЕСА_3 припадає на період реєстрації ОСОБА_1 за вказаною адресою. Вказане підтверджується відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації ОСОБА_1 (а.с. 149).

З урахуванням наведеного, вищевказані твердження апелянтки на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі № 420/8162/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі № 420/8162/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк