Справа № 420/8813/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/8813/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Гакмана Миколи Степановича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року, прийняте у складі суду судді Токмілової Л.М. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування постанови №355219 від 06.02.2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , в якому позивач просив суд скасувати постанову за №355219 від 06 лютого 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, складеної виконувачем обов`язків начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Сергієм Золотарьов, стягнення з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у задоволені адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвоката Гакман Микола Степанович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також допущено порушення норм процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не встановлено, чи був наявний у автомобілі цифровий тахограф, а в матеріалах справи відсутні достатні докази його наявності. Апелянт критично оцінює посилання суду першої інстанції на пояснення водія, відібрані під час складання Акту, оскільки судом не встановлено за яких обставин був зроблений вказаний запис, чи був тиск на водія з боку посадових осіб відповідача. Апелянт наголошує, що в Акті не міститься посилання на те, що даний транспортний засіб має повну масу понад 3,5 тонн та що він обладнаний цифровим тахографом, а також не вказано про наявність або відсутність у водія індивідуальної контрольної книжки водія, тобто приховано цей факт на користь водія.

Відповідачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2022 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку №004361 від 29.12.2022 було проведено перевірку транспортного засобу марки SCANIA R 450, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 .

За результатами такої перевірки складено акт №349134 від 06.01.2023 року. Як вбачається з такого акту під час перевірки виявлено, що водій здійснював внутрішні вантажні перевезення згідно з ТТН №102-31395760 від 04.01.2023 року, автомобіль обладнаний повіреним цифровим тахографом, однак водія ОСОБА_2 відсутня роздруківка з цифрового тахографа (в слоті чіп-карта водія відсутня), чим порушив вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 06 лютого 2023 року в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №355219, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було застосовано відповідальність, передбачену абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із правомірністю зазначеної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у водія на момент проведення перевірки передбачених документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф, при цьому позивачем не доведено, що при здійсненні вантажного перевезення 06.01.2023 року, ним як автомобільним перевізником оформлено документи, передбачені Інструкцією № 385, що виключало б відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Завданнями законодавства з питань перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом є: визначення основних правових та організаційних основ державного регулювання у сфері перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; установлення вимог до перевізників, водіїв та транспортних засобів щодо забезпечення безпеки перевезень та екологічної безпеки; визначення системи державного контролю, прав, обов`язків та відповідальності державних органів виконавчої влади та перевізників за порушення міжнародних договорів та законодавства України.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» закріплено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Частиною 1 статі 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

За приписами ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до договору оренди №03/2022 від 01 червня 2022 року та акта приймання-передачі транспортного засобу від 01.06.2022 року ФОП ОСОБА_1 орендує транспортний засіб марки SCANIA R 450 під номерним знаком НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію тіз НОМЕР_2 ), що належить на праві власності ОСОБА_3 .

На підставі укладеного цивільно-правового договору № 02/23 та акту приймання- передачі транспортного засобу від 02 січня 2023 року ФОП ОСОБА_1 передає у користування водію ОСОБА_2 транспортний засіб марки SCANIA R 450 під номерним знаком НОМЕР_1 для перевезення вантажів отриманих у ТОВ «Нова пошта».

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, що підтверджується відповідними матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення про робочий час і час відпочинку водіїв), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Пунктом 1.1 вказаного положення передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Відповідно до п. 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Положеннями п. 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв закріплено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі - Інструкція № 385).

У відповідності до пункту 1.3 Інструкції № 385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно пункт 3.1 Інструкції № 385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

В силу вимог пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв, вантажний автомобіль, яким виконувалися внутрішні перевезення вантажів, в обов`язковому порядку повинен був бути обладнаний діючим та повіреним тахографом.

Системний аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить, що вантажні автомобілі повною масою понад 3,5 тон, які використовуються суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених приписами ст. 48 Закону, обов`язковим також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарт (реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв) або картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

В свою чергу автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити наявність у водія транспортного засобу таких документів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 травня 2019 у справі №816/124/17 та від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17.

В ході проведеної 06 січня 2022 року рейдової перевірки посадовими особами контролюючого органу було виявлено факт відсутності у водія ОСОБА_2 роздруківки з цифрового тахографа щодо нього, оскільки в слоті була відсутня чіп-карта водія.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що судом першої інстанції не встановлено, чи був наявний у автомобілі цифровий тахограф, оскільки нормами чинного законодавства прямо встановлено, що тахограф має бути в обов`язковому встановлений при здійсненні вантажних перевезень, у тому числі внутрішніх, автомобілями повною масою понад 3,5 тон. Таким чином, оскільки в даному випадку здійснювалось вантажне перевезення, що підтверджується цивільно-правовим договором 02/23 від 02 січня 2023 року та первинними документами, складеними на його виконання (а.с. 43-46, 51), при цьому повна маса автомобіля становила більше 3,5 тонн (а.с. 41-42, 51), цифровий тахограф мав бути встановлений.

При цьому, конструкція норми абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за відсутність визначених законом документів, як то роздруківки з цифрового тахографа, тому як відсутність вказаного тахографа, так і відсутність чіп-карти водія становить склад вказаного правопорушення.

Щодо посилань апелянта на необхідність критичної оцінки пояснень водія в Акті перевірки, колегія суддів звертає увагу, що гарантованому у ч.2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, як позивач, так і водій ОСОБА_2 , якого залучено до участі у справі в якості третьої особи, мали можливість у встановленому законом порядку спростовувати відомості Акту у цій частині, однак зазначеною можливістю не скористались.

Посилання апелянта на наявність індивідуальної контрольної книжки водія колегія суддів оцінює критично, оскільки індивідуальна контрольна книжка водія є належним документом виключно у разі відсутності обов`язку встановлення цифрового тахографа.

Беручи до уваги викладене, оскільки, документів на спростування фактів, викладених в Акті перевірки, позивач не надав, враховуючи підтвердження факту перевезення вантажу без наявності у водія роздруківки з цифрового тахографа, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем правомірно було винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №355219 від 06 лютого 2023 року.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гакмана Миколи Степановича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування постанови №355219 від 06.02.2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: Л.Є. Зуєва