Справа № 380/9228/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/9228/22 пров. № А/857/2586/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року, прийняте суддею Карп`як О.О. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 24.02.2019 за № , № , № .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що при проведенні перевірки рекомендованого листа (трек номер №549) на сайті ПАТ «Укрпошта», судом встановлено, що відправлення вручено особисто 23.11.2019 о 20:00.

З огляду на вказане, відповідачем копію наказу від 20.11.2019 № 2302-ПП й повідомлення від 20.11.2019 № 11889/10/13-01-33-4-08 правомірно було скеровано на адресу місця реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 , оскільки на момент скерування вищенаведених документів, у податкового органу була відсутня інформація про те, що з 11.11.2016 змінилося місце проживання позивача та на даний момент, така проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, позивачем під час розгляду справи жодними доказами не було спростовано той факт, що рекомендований лист (трек номер №549) згідно даних з сайту ПАТ «Укрпошта», відправлення вручено особисто 23.11.2019 о 20:00.

Щодо висновків акта перевірки та підстав прийняття спірних податкових повідомлень - рішень по суті, то позивач до матеріалів справи не надав жодних доказів у спростування таких, в підставах позову на такі не вказує.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Також згідно даних, які містяться у Електронному кабінеті платника податків, позивач зареєстрована у ГУ ДПС у м, Києві, ДПІ у Солом`янському районі Солом`янський район м. Києва), код територіального органу ДПС 2568.

З долученого до заяви відповідачем скріншоту з бази даних ГУ ДПС у Львівській області ІТС «Податковий блок» неможливо визначити, що саме станом на час проведення відповідачем перевірки в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 зареєстрована податкова адреса позивача була саме - АДРЕСА_1 .

Судом вказано про те, що ОСОБА_1 отримала копію наказу ГУ ДПС у Львівській області від 20.11.2019 № 2302-ПП й повідомлення від 20.11.2019 № 11889/10/13-01-33-4-08, які були вкладенням у рекомендований лист №549. Однак докази, які б підтверджували цю обставину, у матеріалах справи відсутні.

Більше того, рекомендований лист №79 скерований відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є ні адресою реєстрації місця проживання, ні податковою адресою.

Відтак покликання суду на правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 (справа №2810/3116/18) не може бути застосовано у даній справі.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДПС у Львівській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.78.1.1, пп. 78.1.2 п. 78.1, ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та наказу № 2302 від 22.11.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт перевірки № 775/33.6-03/ НОМЕР_1 від 24.12.2019.

Так, в ході проведення перевірки, судом встановлено, що відповідно до листа приватного нотаріуса Мейхер О. Л. №138/01-16 від 09.08.2019 та наявної податкової інформації встановлено, що фізична особа - платник податків ОСОБА_1 протягом 2018 отримала дохід, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Згідно з відомостями державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів, а-також листа приватного нотаріуса №138/01-16 від 09.08.2019 встановлено, що в період з 01.01.2019 по 31.12.2018 фізична особа - платник податків ОСОБА_1 отримала дохід в сумі 1 500 000,00 грн., в результаті успадкованого чи отриманого в дарунок майна, ознака доходу «114 - Дохід, отриманий платником податку унаслідок прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення», який відповідно до пп. 174.2.2 п.174.2 (пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 та пп. 165.1.15 п. 165.1 ст. 165 Кодексу) підлягає оподаткуванню.

Крім цього відповідно до свідоцтва про право на спадщину (договору дарування) від 21.12.2018 №2806 ОСОБА_1 отримала у спадщину (дарунок) квартиру АДРЕСА_3 .

За результатами проведеної перевірки складено акт № 775/33.6-03/ від 24.12.2019, в якому контролюючий орган зробив висновок про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 :

1. Вимог п.п. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2018 на загальну суму 75 000, 00 грн.;

2. Вимог п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями в частині неподання декларації майновий стан і доходи за 2018;

3. Вимог пп. 1.2, пп.1.3, пп. 1.5, пп.1.6, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 р. № 71- VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в результаті чого донараховано військового збору за 2018 на загальну суму 22 500, 0 грн.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 24.02.2020:

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму - 93 750,00 грн. ( в т.ч. 75 000,00 грн.- основні зобов`язання та штрафні санкції - 18 750,00 грн.);

- № за платежем військовий збір на суму - 28 125,00 грн. ( в т.ч. 22 500,00 грн.,- основні зобов`язання та штрафні санкції - 5 625,00 грн.);

- № застосовано штрафні санкція на суму - 170,00 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, відповідно до статті 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з правовою позицією, що висловлена колегією суддів у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 (справа № 826/17123/18, адміністративне провадження № К/9901/25669/19), оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.

У постанові від 08 вересня 2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Встановлене статтями 75- 81 ПК України правове регулювання визначає певні обов`язкові умови, за наявності яких перевірка може вважатися такою, що проведена належним чином.

Згідно з пунктами 79.1, 79.2 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

З системного аналізу зазначених норм ПК України випливає, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.

Так, пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 31 липня 2014 № 22 (далі - Методичні рекомендації), встановлено, що з метою дотримання вимог статті 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу державної фіскальної служби, які очолюють здійснення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки, забезпечують надсилання рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку платнику податків (посадовій особі або законному (уповноваженому) представнику) копії наказу про проведення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення.

Указаним підпунктом Методичних рекомендацій також роз`яснено контролюючому органу, що з метою дотримання вимог Кодексу та прав платників податків доцільно забезпечити завчасне надіслання (вручення) повідомлень про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Як встановлено матеріалами справи, 22.11.2019 відповідачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення (квитанція №549) на адресу місця реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ) скеровано копію наказу, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

З приводу адреси позивача, колегія суддів зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області до початку проведення перевірки скеровано запит до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

У відповідь на запит Головним управлінням ДМС України у Львівській області листом за N 4601.3.8-15661/46.1-19 від 04.07.2019 повідомлено, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 , є - АДРЕСА_1 .

Інших відомостей у відповідача не було.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

Колегія суддів враховує висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 у справі № 812/821/17.

Так, Верховний Суд вказав, що у пункті 42.2 статті 42 ПК України закріплено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Законодавець встановив два окремих випадки, коли платнику податків вважаються належним чином врученими документи: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Жодних застережень з приводу дати отримання (ознайомлення) документів, надісланих за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення статті 42 та 79 ПК України не містять.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від16 серпня 2023 у справі № 160/17914/21.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано пункти 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, оскільки копія наказу про проведення перевірки від 20.11.2019 та повідомлення від 20.11.2019 № 11889/10/13-01-33-4-08 надіслані за адресою, реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , яка була надана у відповідь на запит Головним управлінням ДМС України у Львівській області, листом за № 4601.3.8-15661/46.1-19 від 04.07.2019.

Покликання апелянта на те, що в неї зовсім інша податкова адреса не заслуговує на увагу суду, враховуючи те, що у випадку зміни податкової адреси, платник податку зобов`язаний повідомити про це податковий орган, чого зроблено не було.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі № 380/9228/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар