Справа № 160/650/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2023 року Справа № 160/650/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДивнич Д.І.
представника позивача представника відповідача свідка Ясир С.А. Волошина В.В, Костенко В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО ДНЕПР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю МТПО ДНЕПР (далі ТОВ МТПО ДНЕПР) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
від 02 жовтня 2019 року № 000254502 на загальну суму донарахування з податку на додану вартість 7 715 770,50 грн, із них 5 143 847 грн за основним платежем та 2 571 923,50 грн - штрафні санкції;
від 02 жовтня 2019 року № 000253502 на загальну суму донарахування по податку на прибуток підприємств 7 623 054 грн, із них 5 082 036 грн за основним платежем та 2 541 018 грн штрафні санкції.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів чинного податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість та податку на прибуток, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами в ході здійснення реальних господарських операцій з надання послуг з механічної обробки деталей та поставки товарів, а також правомірно сформував витрати, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими операціями. Позивач стверджує, що господарські операції з контрагентами переліченими в акті перевірки підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій.
Відсутність в актах приймання-передачі робіт відомостей про зміст розглядуваних операцій, їх обсяг, порядок виконання не відповідає дійсності, оскільки всі надані до суду акти містять ці обов`язкові реквізити первинного документа. Також зазначає, що змістом цих самих первинних документів спростовується і твердження відповідача щодо ідентичності та загального характеру інформації, викладеної в актах приймання-передачі наданих послуг. Не відповідає дійсності посилання відповідача на відсутність жодного документального підтвердження цих господарських операцій в частині транспортування товару, оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Крім того позивач зазначає про невідповідність обставинам справи висновків відповідача про відсутність в документах щодо передачі контрагентам-виконавцям деталей в обробку обов`язкових реквізитів документа: дати та місця складення, вказівки на уповноважених представників, що передали та отримали деталі.
Надаючи оцінку правовідносинам позивача з ТОВ «Фруктплюс» щодо надання останнім послуг з ремонту приміщення АЗС за адресою: вул.Робоча, відповідач не дослідив та не надав оцінку наданим позивачем доказам, зокрема звіту про виконання робіт з ремонту приміщення АЗС «АВІАС» за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 23ж.
Позивач вважає помилковим посилання відповідача на те, що контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, оскільки згідно практики Верховного Суду (постанови від 15 травня 2018 року по справі № 822/2348/16, від 05 червня 2018 року по справі № 805/649/15-а, від 27 березня 2018 року по справі № 816/809/17) наявність кримінального провадження як таке не може бути обов`язковим для адміністративного суду за відсутності вироку, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності або постанови про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили.
Водночас позивач наголошує, що відповідач оцінючи доводи позивача стосовно права на включення від`ємного значення до складу податкового кредиту у розмірі 63 468 грн не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 15 червня 2020 року (справа № 440/17/19), від 22 жовтня 2020 року (справа № 300/1717/19).
Позивач вважає, що відповідач протиправно нарахував штрафні санкції в розмірі 50% від суми податку, без наявності належних та допустимих доказів повторності порушень. При цьому наданий відповідачем скріншот про надіслання відповіді на скаргу позивача, на переконання останнього, не є належним доказом вручення такої відповіді.
Крім цього, помилковими, на думку позивача, є висновки відповідача стосовно спливу строку позовної давності на кредиторську заборгованість по договорам з рядом підприємств, взаємовідносини з якими мали місце у 2014 2016 роках.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02 жовтня 2019 року № 000254502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість за основним податковим зобов`язанням у сумі 455 112 грн та за штрафними санкціями у сумі 227 556 грн.;

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02 жовтня 2019 року № 000253502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток за основним податковим зобов`язанням у сумі 479 310 грн та за штрафними санкціями у сумі 248 017 грн.;

стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ МТПО ДНЕПР судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 1996,90 грн.;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.05.2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, у справі № 160/650/20 скасувано, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 року справу прийнято до розгляду суддею Златіним С.В. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. ТОВ «МТПО ДНЕПР» до перевірки не надано документів, які б свідчили про продовження строку позовної давності по зобов`язанням з взаєморозрахунків з контрагентами: договорів, контрактів, повідомлень, актів звірок заборгованості, претензій, вимог кредиторів тощо. Ненадання платником податків контролюючому органу первинних документів у встановлені законом строки має наслідком встановлення відсутності таких документів на час складення податкової звітності. Списання безнадійної кредиторської заборгованості відповідно до ПК України створює для платника податків обов`язок коригувати податковий кредит. За результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» встановлено порушення позивачем вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 та п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, які призвели до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром», ТОВ «Хелоніда», ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра», ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко», ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб», ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг», та формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими відносинами, в той час, як правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, перевіркою встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) вищезазначеними постачальниками на адресу позивача. Вказані господарські операції відбувалися штучно та виключно з метою оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення, і з ціллю мінімізації сплати податків до бюджету. Крім того, всі вищевказані контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, порушених, зокрема, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, що полягає у створенні та придбанні невстановленими особами ряду юридичних осіб з метою прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствам. Також проведеною перевіркою встановлено, що станом на 01.01.2016р. у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2730676,46грн., при цьому вказана кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можна було звернутися з позовами про її стягнення, таким чином, позивачем в порушення приписів п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134,п.192.1 ст.192, п.198.3 ст.198 ПК України занижено дохід у зв`язку із не віднесення до його складу безнадійної кредиторської заборгованості, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, на суму 2730676,46грн. за 2018 рік, а також не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності. Представником відповідача також надано додаткові пояснення у справі відносно правомірності застосування штрафних санкцій у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання за основним платежем, в яких зазначалося, що станом на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень (02.10.2019р.) згідно з даними ІКП за ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується податковий борг з податку на прибуток та з податку на додану вартість, який виник у зв`язку із не сплатою позивачем у встановлені законом строки грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу від 03.01.2019р. № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість), винесеними на підставі акта від 06.12.2018р. №70603/04-36-14-21/38836499, складеного за результатами перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Торговий дім «Форум Брандіг» за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. Вказані податкові повідомлення-рішення від 03.01.2019р. № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість) оскаржено позивачем в адміністративному порядку, проте, за результатами розгляду скарги податкові повідомлення-рішення залишено в силі. В судовому порядку вищезазначені податкові повідомлення-рішення позивач не оскаржував. Таким чином, станом на день прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, якими збільшено суму грошових зобов`язань позивача з ПДВ та з податку на прибуток (02.10.2019 року) у ГУ ДПС у Дніпропетровській області були підстави застосування штрафних санкцій у розмірі 50 %, оскільки є повторність порушення законодавства з ПДВ та з податку на прибуток за попередні періоди.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті; викликано у судове засідання ОСОБА_1 в якості свідка.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. У судовому засіданні позивач заявив про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у строк, встановлений ч.7 ст. 139 КАС України.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та додатково наголосив, що штрафні санкції у розмірі 50% застосовано обгрунтовано, оскільки до позивача раніше постановлювалися податкові повідомлення рішення від 27.11.2018 року №№ , , правомірність яких підтверджена постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 року у справі № 160/2714/19.

Свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомив суд про те, що всі господарські операцій позивача з контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром», ТОВ «Хелоніда», ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра», ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко», ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб», ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг» є реальними та фактично відбувались. Первинні документи по взаємовідносинах позивача з вказаними контрагентами оформленні належним чином та містять всі необхідні реквізити та підписувались від імені позивача ним особисто. Кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2730676,46грн. не є безнадійною, оскільки зі всіма контрагентами підписано додаткові угоди про продовження строку дії позовної давності.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін та свідка, встановив наступне.

ТОВ «МТПО ДНЕПР» () зареєстроване як суб`єкт господарської діяльності Дніпропетровським міським управлінням юстиції 01 серпня 2013 року, перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області як платник податків з 02 серпня 2013 року та відповідно до свідоцтва від 01 жовтня 2013 року № 200141430 є платником податку на додану вартість, а також є платником податку на прибуток.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05 березня 2019 року № 1396-п посадовими особами контролюючого органу проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «МТПО ДНЕПР» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, валютного законодавства за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 26895/04-36-14-02/38836499 від 16 травня 2019 року, яким зафіксовано виявлені під час перевірки порушення :

підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі ПК України), внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5 082 036 грн, в тому числі за 2016 рік на суму 943 353 грн, за 2017 рік на суму 2 690 210 грн та за 2018 рік на суму 1 448 473 грн;

пунктів 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5 614 139 грн, в тому числі: за січень 2016 року 34 833 грн; лютий 2016 року 46 293 грн; березень 2016 року 38 554 грн; квітень 2016 року 61 485 грн; травень 2016 року 52 335 грн; червень 2016 року 29 505 грн; липень 2016 року 73 365 грн; серпень 2016 року 133 922 грн, вересень 2016 року 163 456 грн; жовтень 2016 року 76 020 грн; грудень 2016 року 338 400 грн, січень 2017 року 239 838 грн; лютий 2017 року 85 877 грн; березень 2017 року 12 680 грн; квітень 2017 року 214 966 грн; травень 2017 року 151 075 грн; червень 2017 року 435 666 грн; липень 2017 року 283 827 грн; серпень 2017 року 220 962 грн; вересень 2017 року 374 160 грн; жовтень 2017 року 231 990 грн; листопад 2017 року 340 783 грн; грудень 2017 року 453 882 грн; січень 2018 року 205 658 грн; лютий 2018 року 125 892 грн; березень 2018 року 820 946 грн; квітень 2018 року 11 210 грн; травень 2018 року 16 611 грн, червень 2018 року 88 900 грн; липень 2018 року 102 342 грн; вересень 2018 року 8 955 грн, листопад 2018 року 95 800 грн; грудень 2018 року 43 951 грн.

Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що в ході її проведення встановлено порушення ТОВ «МТПО ДНЕПР» вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром», ТОВ «Хелоніда», ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра», ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко», ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб», ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг», та формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими відносинами, в той час, як правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними.

Так, перевіркою встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) вищезазначеними постачальниками на адресу позивача, у зв`язку із чим не можливо встановити законне джерело походження товарів (послуг) та їх законне введення в обіг у попередніх ланках постачання. Вказані господарські операції відбувалися штучно та виключно з метою оформлення документообігу та мінімізації сплати податків до бюджету.

Крім того, згідно з наявною податковою інформацією у вказаних контрагентів позивача недостатньо трудових та виробничих ресурсів та/або, з урахуванням змісту і специфіки документально оформлених операцій, які передбачають наявність кваліфікованого персоналу, основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту тощо, а також відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності, зокрема, газу, електроенергії, оренди землі, складських приміщень, навантажувально розвантажувальних робіт та інше.

Наведені обставини, з урахуванням відсутності вищевказаних контрагентів за податковою адресою та неподання ними податкової звітності, свідчать про відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів/послуг.

Крім того, всі вищевказані контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, порушених, зокрема, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, що полягає у створенні та придбанні невстановленими особами ряду юридичних осіб з метою прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствам.

Також проведеною перевіркою встановлено, що станом на 01 січня 2016 року у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2 730 676,46 грн. Існуюча кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можна було звернутися з позовами про її стягнення.

Отже, позивачем в порушення приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України занижено дохід, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за рахунок не включення до його складу вищевказаної безнадійної кредиторської заборгованості на суму 2 730 676,46 грн за 2018 рік, а також в порушення вимог пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 455 113 грн. Крім цього, в ході перевірки встановлено невірне перенесення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у сумі 63 468 грн за січень 2017 року, у зв`язку із чим ТОВ «МТПО ДНЕПР» занижено суму податку на додану вартість.

02 жовтня 2019 року уповноваженою особою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 000253502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 7 623 054 грн, в тому числі: за основним платежем на 5 082 036 грн та нараховано штрафні санкції у розмірі 2 541 018 грн;

податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 000254502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 7 715 770,50 грн, в тому числі: за основним платежем на 5 143 847 грн та нараховано штрафні санкції у розмірі 2 571 923,50 грн.

Досліджуючи правомірність вказаних вище податкових повідомлень рішень, суд зазначає наступне.

Щодо висновків контролюючого органу про невірне перенесення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 18 січня 2017 року ТОВ «МТПО ДНЕПР» подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2016 року, в якій відображено такі показники: податкові зобов`язання з ПДВ у рядку 9 732 439 грн; податковий кредит у рядку 17 732 005 грн; позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у рядку 18 434 грн; від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у рядку 19 відсутнє.

24 січня 2017 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до декларації з ПДВ за грудень 2016 року, у якому зменшено суму податкових зобов`язань з ПДВ на 63 902 грн (графа 6 рядку 9), тому, враховуючи, що сума податкових зобов`язань з ПДВ первинно була 732 439 грн (графа 4 рядку 9), уточнена сума стала 668 537 грн (графа 5 рядку 9), а сума податкового кредиту залишилась незмінною 732 005 грн. Таким чином, сума від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту за грудень 2016 року позивачем визначена у розмірі 63 468 грн (графи 5 та 6 рядку 19) та вказана у цьому уточнюючому розрахунку в рядку 19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду; позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у рядку 18 зазначене 434 грн.

При складанні податкової декларації з ПДВ за січень 2017 року, поданої до контролюючого органу 24 січня 2017 року, позивач включив суму від`ємного значення 63 468 грн до складу податкового кредиту (рядок 16 податкової декларації за січень 2017 року).

В подальшому, 20 лютого 2017 року ТОВ «МТПО ДНЕПР» подано ще один уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до декларації з ПДВ за грудень 2016 року (№ від 20 лютого 2017 року), згідно з яким позивачем відображено наступні показники: податкові зобов`язання у рядку 9 732 439 грн; податковий кредит у рядку 17 732 222 грн; позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у рядку 18 217 грн.

При цьому, відповідно до наданого другого уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ за грудень 2016 року (від 20 лютого 2017 року № ) у підприємства відсутні показники у рядку 19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПУ України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289 (далі Порядок № 21).Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядок заповнення уточнюючого розрахунку Порядку № 21 уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.

Відповідно до пункту 2 розділу ІV Порядок заповнення уточнюючого розрахунку Порядку № 21 у графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється.

Згідно з пунктом 3 розділу ІV Порядок заповнення уточнюючого розрахунку Порядку № 21 у графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення.

Суд зазначає, що за містом приписів Порядку № 21 остаточною звітністю з ПДВ є останній уточнюючий розрахунок, що надавався до органів ДПС.

Відтак, оскільки в останньому поданому позивачем уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до декларації з ПДВ за грудень 2016 року (№ від 20 лютого 2017 року), який вважається остаточною звітністю з ПДВ за цей період, у підприємства відсутні показники у рядку 19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, суд доходить до висновку, що є обґрунтованими висновки контролюючого органу, що позивачем невірно перенесено від`ємне значення об`єкту оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у сумі 63 468 грн за січень 2017 року.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 червня 2020 року (справа № 440/17/19), від 22 жовтня 2020 року (справа № 300/1717/19), судом до уваги не приймаються, оскільки обставини у цих справах є відмінними зі спірними. Суд зазначає, що позиція суду є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судом фактичних обставин справи.За вказаних обставин судом під час розгляду справи підтверджено зазначене порушення - невірне перенесення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Вказане також відображено пунктах 95-106 постанови Верховного Суду від 02.05.2023 року у справі № 160/650/20.

Щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентами, які перераховані у акті перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ цієї категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, провести всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних. За вказаних обставин суд відхиляє доводи відповідача про те, що лише наявність порушених стосовно контрагентів позивача кримінальних проваджень може свідчити про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами, оскільки у відповідності до вимог статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідач не надав суду вироків судів щодо контрагентів позивача, які б набрали законної сили.

Суду необхідно під час розгляду справи дослідити не лише наявність відповідних первинних документів, їх форму та зміст, але й встановити обставини щодо руху цього товару від виробника або від первісного продавця; яким чином та за яких умов цей товар транспортувався, зокрема, від виробника або від первісного продавця; наявність у контрагентів умов для здійснення господарської діяльності на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Оцінка правовідносин позивача та його контрагентів у даному випадку з огляду на специфіку товарів, що поставлялись, вимагає ретельної перевірки обставин виконання спірних поставок з наданням оцінки всім наведеним у акті перевірки твердженням відповідача, яким він обґрунтовував неправомірне формування податкового кредиту та доводам позивача, якими він спростовує ці висновки. Установлення наведених обставин є необхідним для перевірки того, чи відображають надані платником первинні документи реальні факти господарської діяльності за спірними правочинами.

Судом встановлено, що ТОВ «МТПО ДНЕПР», як замовником та покупцем, протягом періоду, що перевірявся, було укладено ряд однотипних договорів про надання послуг та договорів на поставку товарів (деталей, запчастин) з наступними контрагентами, як виконавцями та постачальниками:

з ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К») договір про надання послуг від 03 липня 2017 року № 3-03072017 на загальну суму 1 878 397,20 грн та договір поставки від 01 серпня 2017 року № 4-010820174 на загальну суму 2 481 169,80 грн;

з ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд») договір про надання послуг від 15 серпня 2017 року № 15082017-П на загальну суму 853 000 грн та договір поставки від 14 серпня 2017 року № 14082017-2 на загальну суму 3 250 722,60 грн;

з ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група») договір про надання послуг від 01 грудня 2016 року №2-01122016 на загальну суму 2 396 202 грн та договір поставки від 01 грудня 2016 року № 10-011216/Т на загальну суму 1 689 288 грн;

з ТОВ «Каліпсо Медіа» договір про надання послуг від 16 червня 2016 року № ДГ-0000016 на загальну суму 1 009 223,14 грн та договір поставки від 18 квітня 2016 року № 2-1804 на загальну суму 2 030 105,58 грн;

з ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард») договір про надання послуг від 02 грудня 2016 року № 02122016 на загальну суму 2 240 103,96 грн та договір поставки від 01 грудня 2016 року № 01122016-1 на загальну суму 847 366,98 грн;

ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») договір про надання послуг від 03 липня 2017 року № 2-03072017 на загальну суму 1 154 600 грн та договір поставки від 17 липня 2017 року № 17072017/1 на загальну суму 138 657,60 грн;

з ТОВ «Фруктплюс» договір про надання послуг від 21 січня 2017 року на загальну суму 842 360 грн та договір поставки від 11 січня 2016 року № 1-11012016 на загальну суму 251 543,80 грн;

з ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») договір поставки від 19 лютого 2018 року № 190201 на загальну суму 954 278,40 грн;

з ТОВ «Сонкей» договір про надання послуг від 02 грудня 2016 року № 021122016-5У на загальну суму 271 184,80 грн та договір поставки від 01 грудня 2016 року № 08-011216/П на загальну суму 639 542,48 грн;

з ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд») договір про надання послуг від 01 грудня 2016 року № 0112/П на загальну суму 319 596 грн та договір поставки від 01 березня 2017 року № 0103/12 на загальну суму 524 825,40 грн;

з ТОВ «Будпром-Інвест» договір поставки від 01 березня 2018 року № 0103/15 на загальну суму 1 044 716 грн;

з ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К») договір про надання послуг від 15 серпня 2017 року № 15082017-П на загальну суму 432 000 грн та договір поставки від 02 жовтня 2017 року № 02102017-2 на загальну суму 360 792 грн;

з ТОВ «Трейдмікс» договір про надання послуг від 16 березня 2016 року № 160316-5 на загальну суму 339 930,42 грн та договір поставки від 18 березня 2016 року № 18031-2 на загальну суму 337 974 грн;

з ТОВ «Шеймус» договір про надання послуг від 01 лютого 2016 року № 010207 на загальну суму 11 696,40 грн та договір поставки від 11 січня 2016 року № 1-11012016 на загальну суму 574 041,24 грн;

з ТОВ «Швидко-Опт» договір про надання послуг від 22 жовтня 2018 року № 221001 на загальну суму 574 800 грн;

з ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс») договір про надання послуг від 16 січня 2016 року № ДГ-0000003 на загальну суму 195 000 грн та договір поставки від 20 січня 2017 року № 3-20012017 на загальну суму 289 920 грн;

з ТОВ «Торг-База» договір про надання послуг від 21 листопада 2018 року № 831 на загальну суму 198 576 грн та договір поставки від 26 листопада 2018 року № 833 на загальну суму 29 232 грн;

з ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт») договір про надання послуг від 02 жовтня 2017 року № 02102017-1 на загальну суму 24 000 грн та договір поставки від 29 вересня 2017 року № 2092017-1 на загальну суму 161 857,20 грн;

з ТОВ «Елсон Трейд» усна домовленість без укладення письмового договору про постачання товару (вісь з фланцем та корпус підшипника) на загальну суму 31 389,60 грн;

з ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» договір про надання послуг від 05 квітня 2016 року № 244 на загальну суму 25 000 грн;

з ТОВ «Бріск-Торг» договір про надання послуг від 01 листопада 2016 року № 5-011116/П на загальну суму 1 492 569,60 грн та договір поставки від 01 червня 2017 року № 01062017 на загальну суму 1 777 800,90 грн.

Дослідивши вказані договори суд встановив, що предметом договорів про надання послуг є свердловка деталей згідно з нормативною документацією, проведення зовнішнього огляду деталей, проведення очистки від іржі деталей за допомогою наждачного паперу та піскоструйного апарату, здійснення вимірів деталей за допомогою спеціального інструменту для визначення відповідності, нормативне креслення, перерахунок кількості товару, механічне оброблення поверхні деталей за допомогою верстака фрезувального вертикального типу.

Відповідно до умов вказаних договорів про надання послуг здавання виконавцем послуг та приймання їх результатів замовником оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг.

На підтвердження реальності господарських операцій за вищевказаними договорами про надання послуг позивачем надано рахунки-фактури, акти приймання-передачі наданих послуг та банківські виписки щодо часткової оплати за надані послуги.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05 травня 2023 року по справі №1340/5998/18, правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування в податковому обліку сум податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для отримання платником податків податкової вигоди, як то податковий кредит та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат. Посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, їх особистий підпис є обов`язковим реквізитом первинного документа, оскільки зазначення саме цієї інформації дає змогу ідентифікувати учасників господарських операцій. Дійсно, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та для відмови платнику ПДВ у формуванні податкового кредиту за рахунок сум цього податку у ціні придбаних товарів (послуг), якщо інші об`єктивні дані свідчать про зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постанові від 12.06.2018 у справі №825/3419/14. Однак, враховуючи, що у всіх наданих позивачем видаткових накладних не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, такий недолік має системний характер, що у сукупності з іншими обставинами у справі об`єктивно ставить під сумнів правдивість інформації у видаткових накладних щодо зафіксованої в них господарської операції.

Як свідчить зміст актів приймання-передачі наданих послуг, складених до договорів про надання послуг за операціями з іншими контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт») вказані акти містять інформацію щодо послуги, яка надавалася (з деталізацією виконаних робіт), її обсяг (кількість деталей які оброблялися), місце, дату складення та ПІБ осіб, які їх складали.

Крім того, як свідчать матеріали справи на підтвердження транспортування товару за вищевказаними договорами позивачем були надані товарно-транспортні накладні.

Вказані обставини відображено у пунктах 81 та 82 постанови Верховного Суду від 02.05.2023 року у справі №160/650/20.

За вказаних обставин позивач правомірно сформував витрати та податковий кредит по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фолекс»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт»).

У матеріалах справи містяться договори купівлі-продажу, поставки та видаткові накладні за позивача операціями з ТОВ «Сонкей», ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») та ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда»).

Видаткові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складені позивачем та ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») та ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») за наслідками господарських операцій відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, як свідчать матеріали справи на підтвердження транспортування товару за договором з ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») та ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») позивачем були надані товарно-транспортні накладні.

За вказаних обставин позивач правомірно сформував витрати та податковий кредит по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») та ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс»), оскільки факт здійснення господарської операції підтверджується видатковими накладними та товаро-транспортними накладними.

Однак суд перевіривши зміст наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі наданих послуг, складених до договорів про надання послуг, та видаткових накладних, складених до договорів поставки (купівлі-продажу) встановив, що акти та видаткові накладні, складені за операціями з окремими контрагентами (ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») дійсно містять ряд недоліків щодо повноти їх заповнення (відсутня деталізована інформація про послуги, що надавалися, обсяг наданих послуг, не зазначення прізвищ осіб, які підписали відповідні акти), на що звернув увагу Верховний Суд в постанові від 02.05.2023 року у даній справі (п.80 постанови).

Враховуючи, що у всіх наданих позивачем видаткових накладних (ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також те, що акти приймання-передачі наданих послуг, складених до договорів про надання послуг, не містять деталізовану інформацію про послуги, що надавалися, обсяг наданих послуг, то такий недолік має системний характер, що у сукупності з іншими обставинами у справі об`єктивно ставить під сумнів правдивість інформації у видаткових накладних щодо зафіксованої в них господарської операції. Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05 травня 2023 року по справі №1340/5998/18.

За вказаних обставин позивач неправомірно сформував витрати та податковий кредит по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг»).

Господарська операція позивача з ТОВ Фруктплюс щодо надання останнім послуг з ремонту приміщення АЗС за адресою: вул. Робоча, 23 Ж, підтверджуються додатково звітом про виконані роботи «Ремонт приміщення АЗС «АВІАС» за адресою: м. Дніпро, вул. робоча, 23ж». Однак вказаний документ не надано позивачем до, під час перевірки та до моменту винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

При цьому слід враховувати сталу і послідовну практику Верховного Суду, викладену, зокрема у постанові від 27 квітня 2022 року по справі № 20/13197/20, за якою наслідки, передбачені пунктом 44.6. статті 44 ПК України, стосуються документів, що відповідають сукупно наступним умовам: документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; на підставі яких платник веде облік доходів, витрат та інших показників; безпосередньо пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань; зберігання яких є законодавчим обов`язком платника податків; вимога щодо надання яких містилася у належно оформленому запиті контролюючого органу.

Таким чином у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Хоча вказані норми є матеріально-правовими, однак для застосування стандартів доказування при розгляді адміністративних спорів, які виникають за наслідками проведених перевірок, такі фактично впливають на визначення властивостей доказів, а саме які докази можуть вважатись допустимими.

Відтак передумовою застосування приписів процесуального закону щодо доказування в адміністративних справах по розгляду податкових спорів необхідною умовою, якщо на цьому наполягають сторони, є перевірка на дотримання норм матеріального закону, якою є, зокрема, стаття 44 ПК України, від чого залежатиме оцінка доказів на їх допустимість для доведення фактів, що є предметом доказування.

За вказаних обставин господарська операція позивача з ТОВ Фруктплюс щодо надання останнім послуг з ремонту приміщення АЗС за адресою: вул. Робоча, 23 Ж, не є реальною, позивач неправомірно сформував витрати та податковий кредит по даній господарській операції.

Щодо доводів позивача про безпідставність застосування відповідачем штрафних санкцій у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання за основним платежем, суд зазначає наступне.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4,54.3.5,54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, зміст вказаної норми свідчить про те, що розмір штрафу 50 відсотків від суми податку застосовується лише за умови повторності порушень.

При цьому судом встановлено, що станом на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень (02 жовтня 2019 року) згідно з даними ІКП за ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується податковий борг з податку на прибуток та з податку на додану вартість, який виник у зв`язку із не сплатою позивачем у встановлені законом строки грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу від 03 січня 2019 року № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість), винесеними на підставі акта від 06 грудня 2018 року № 70603/04-36-14-21/38836499, складеного за результатами перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Торговий дім Форум Брандіг» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Вказані податкові повідомлення-рішення від 03 січня 2019 року № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість) оскаржено позивачем в адміністративному порядку, шляхом подання до ДФС України скарги від 08 лютого 2019 року № 01-08022019, отриманої останньою 11 лютого 2019 року.

За змістом пунктів 56.8, 56.9 статті 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Як встановлено судом, за результатами розгляду скарги ТОВ «МТПО ДНЕПР» рішенням ДФС України від 10 квітня 2019 року № 16721 вказані податкові повідомлення-рішення залишено в силі (строк розгляду скарги продовжувався рішенням ДФС до 11 квітня 2019 року (включно)).

Водночас заперечуючи проти адміністративного позову позивач наполягав на тому, що відповідь на вказану скаргу він не отримував, а тому в силу приписів статті 56 ПК України скарга вважається задоволеною, а вказані податкові повідомлення-рішення скасованими.

Наведене у свою чергу, на переконання позивача, виключає можливість застосування до нього штрафу у розмірі 50 відсотків від суми податку, оскільки повторність порушень відсутня.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як свідчать матеріали справи на підтвердження направлення ТОВ «МТПО ДНЕПР» рішення за наслідками розгляду скарги від 08 лютого 2019 року № 01-08022019 контролюючим органом було долучено до матеріалів справи копію рішення про результати розгляду скарги (без номеру і дати) та скріншот з аналітичної системи ДФС (згідно якого зазначено, що за скаргою ТОВ «МТПО ДНЕПР» прийнято рішення від 10 квітня 2019 року № 16721, яке в той же день направлено платнику податків, та отримано ним 10 травня 2019 року.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів вручення позивачу рішення про результати розгляду скарги (без номеру і дати) та скріншот з аналітичної системи ДФС (згідно якого зазначено, що за скаргою ТОВ «МТПО ДНЕПР» прийнято рішення від 10 квітня 2019 року № 16721), а саме: розписка про отримання, поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Повідомлення про вручення поштового відправлення та копія конверту, в якому направлено рішення в матеріалах справи відсутні.

Наданий відповідачем скріншот з аналітичної системи ДФС не може вважатися беззаперечним доказом направлення вказаного рішення, оскільки він не містить відомостей стосовно способу вручення такої відповіді (особисто представнику позивача, чи засобами поштового або електронного зв`язку). До того ж вказані докази не дають можливість перевірити правильність адреси, за якою вказана відповідь направлялася, дату здачі поштового відправлення на відділення поштового зв`язку.

В той же час, суд зазначає, що в межах цієї справи не є спірними (не є предметом позову та судового оскарження) податкові повідомлення-рішення від 03 січня 2019 року № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість) та продовжують обліковуватися в ІКП за ТОВ «МТПО ДНЕПР», а тому суд при формуванні висновків щодо наявності ознак повторності не вдається до зайвої переоцінки податкових повідомлень рішень від 03 січня 2019 року.

Однак в силу приписів статті 56 ПК України податкові повідомлення-рішення від 03 січня 2019 року № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість) слід вважати скасованими внаслідок не направлення рішення контролюючого органу про результати розгляду скарги від 10 квітня 2019 року.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду у п.107-123 постанови Верховного Суду від 02.05.2023 року у справі № 160/650/20.

Однак судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач раніше складав податкові повідомлення рішення від 27.11.2018 року №№ , відносно позивача, копії яких міститься у матеріалах справи; правомірність вказаних податкових повідомлень рішень підтверджена постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 року у справі № 160/2714/19, копія якої міститься у матеріалах справи.

За вказаних обставин відповідач правомірно застосував до позивача штраф у розмірі 50% згідно пункту123.1 статті 123 ПК України за вчинення повторного правопорушення.

Щодо висновків контролюючого органу про заниження позивачем доходу за рахунок не включення до його складу кредиторської заборгованості за 2018 рік, а також щодо завищення позивачем податкового кредиту через невідкоригування податкового кредиту по цій кредиторській заборгованості, суд зазначає наступне.

Як встановлено під час перевірки та відображено у акті №2 6895/04-36-14-02/38836499 від 16 травня 2019 року, станом на 01 січня 2016 року у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2 730 676,46 грн.

За висновками контролюючого органу, вказана кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можливо було звернутися з позовами про її стягнення. Таким чином, позивачем в порушення приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України занижено дохід, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за рахунок не включення до його складу вищевказаної безнадійної кредиторської заборгованості на суму 2 730 676,46тгрн за 2018 рік, а також в порушення вимог пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 455 113 грн.

Оцінюючи вказані висновки контролюючого органу суд зазначає, що дійсно відповідно до наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками станом на 01 січня 2016 року та на 31 грудня 2018 року у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаєморозрахункам з контрагентами-постачальниками на зальну суму 2 755 716,46 грн.

Підпунктами 20.1.2, 20.1.6 та підпунктом 20.1.14 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що для здійснення функцій, визначених законом, контролюючим органам надано право: отримувати безоплатно від платників податків, у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи у разі виявлення порушень, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів; у разі виявлення порушень надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

Також згідно пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Окрім цього питання надання платниками податків документів до перевірки врегульовано статтею 85 ПК України, пунктом 85.2 якої передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Своєю чергою, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі та з урахуванням первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі документи та надавати їх до перевірки (підпункти 16.1.5, 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності врегульований статтею 44 ПК України.

Так, пунктом 44.1 вказаної статті визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 ПК України).

Відповідно до положень Закону № 996-XIV первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9).

З огляду на вказані норми права підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності не підтверджених відповідними первинними документами.

Таким чином, на підтвердження правомірності формування даних податкового обліку Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які і є підставою для формування даних податкового та бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

При цьому слід враховувати сталу і послідовну практику Верховного Суду, викладену, зокрема у постанові від 27 квітня 2022 року по справі № 20/13197/20, за якою наслідки, передбачені пунктом 44.6. статті 44 ПК України, стосуються документів, що відповідають сукупно наступним умовам: документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; на підставі яких платник веде облік доходів, витрат та інших показників; безпосередньо пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань; зберігання яких є законодавчим обов`язком платника податків; вимога щодо надання яких містилася у належно оформленому запиті контролюючого органу.

Таким чином у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Хоча вказані норми є матеріально-правовими, однак для застосування стандартів доказування при розгляді адміністративних спорів, які виникають за наслідками проведених перевірок, такі фактично впливають на визначення властивостей доказів, а саме які докази можуть вважатись допустимими.

Відтак передумовою застосування приписів процесуального закону щодо доказування в адміністративних справах по розгляду податкових спорів необхідною умовою, якщо на цьому наполягають сторони, є перевірка на дотримання норм матеріального закону, якою є, зокрема, стаття 44 ПК України, від чого залежатиме оцінка доказів на їх допустимість для доведення фактів, що є предметом доказування.

У даній справі відповідач як на стадії проведення перевірки так в подальшому під час подання заперечень на позовну заяву, посилається на порушення Товариством приписів матеріального закону, зокрема статті 44 Податкового кодексу України. Як вбачається з акту перевірки, та на чому наголошує відповідач, однією з підстав для висновку про заниження доходу слугувало те, що позивачем під час перевірки не було надано первинних документів, які б свідчили про продовження строку позовної давності по зобов`язанням з взаєморозрахунків з контрагентами: договорів, контрактів, повідомлень, претензій, вимог кредиторів тощо, що засвідчено відповідним актом про відмову в наданні первинних документів.

За вказаних обставин суд не приймає у якості доказів надані позивачем під час розгляду справи копії додаткових угод з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс», якими продовжено строк позовної давності, оскільки в силу вимог ст. 44 ПК України такі документи не надавалися під час перевірки та до моменту винесення податкового повідомлення - рішення, а тому вважається, що вони були відсутні у позивача на час складання звітності.

Також суд відхиляє доводи позивача про те, що у договорах з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» не міститься дата оплати за поставлений товар, а тому строк позовної давності триває, з наступних підстав.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1 ст. 264 ЦК України).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

У договорах з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» містяться фрази про те, що підставою для отримання грошових коштів є акт виконаних робіт, рахунки фактури на партію товару, або конкретно визначений строк після дати поставки товару.

За вказаних обставин у вказаних договорах сторони чітко визначили строк оплати товару, після спливу якого розпочався відлік строку позовної давності для контрагентів позивача; строк дії договорів в даному випадку не має значення для початку відліку строку позовної давності.

Позивач під час розгляду справи надав суду докази пред`явлення відповідачу після складання акту перевірки та до моменту винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень копій 12 актів звірки взаєморозрахунків з підприємствами-постачальниками: ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Лартан», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Орінака», про що безпосередньо вказано у додатках до письмових заперечень позивача на акт перевірки, які містяться у матеріалах справи.

За вказаних обставин вважається, що такі документи були наявні у такого платника податків на час складення такої звітності.

У відповідності до вимог ч.1 та ч.3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки позивач, підписавши акти звірки зі своїми контрагентами, визнав свою заборгованість перед ними, то строк позовної давності стосовно стягнення простроченої заборгованості перервався та почав свій відлік заново.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що акти звірки взаєморозрахунків не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки акти звірки взаєморозрахунків не є первинними документами у розумінні вказаного вище закону України тому, що не містять відомості про господарську операцію, а лише містять інформацію про стан розрахунків між сторонами.

По контрагентам-постачальникам: ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс», позивач не надав доказів надання відповідачу під час перевірки та до моменту винесення податкових повідомлень рішень копії актів звірки взаєморозрахунків, що містяться у матеріалах справи.

Отже, суд не приймає у якості доказів надані позивачем під час розгляду справи копії актів звірки взаєморозрахунків з контрагентами-постачальниками: ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс», оскільки в силу вимог ст. 44 ПК України такі документи не надавалися під час перевірки, а тому вважається, що вони були відсутні у позивача на час складання звітності.

Кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс», є безнадійною, оскільки по даній заборгованості сплив строк позовної давності.

Згідно п.14.1.11 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Отже, у позивача утворилась безнадійна кредиторська заборгованість.

Сума безнадійної кредиторської заборгованості, як зобов`язання, яке не підлягає погашенню, включається до складу доходу за правилами Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України N 290 від 29.11.99 р. (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.99 р.) та за правилами підпункту 135.5.4 пункту 135 статті 135 Податкового кодексу України, що призводить до зміни суми компенсації вартості за отримані товари/послуги та є підставою для корегування податкового кредиту відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

Посилання позивача на вичерпний перелік підстав корегування податкового кредиту встановлений цією нормою є помилковим, з огляду на те, що будь-яка зміна суми компенсації вартості товарів/послуг за певних умов може бути підставою такого корегування. Вислів "включаючи" вказує на орієнтовний, а не виключний перелік підстав такого корегування.

Аналогічну позицію займає Верховний Суд у постановах від 11.09.2018 року у справі № 804/4180/17 та від 06.02.2018 року у справі 804/7561/15.

Кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами- ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Лартан», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Орінака» не може вважатися безнадійною кредиторською заборгованістю у розумінні ПК України, оскільки строк позовної давності перервався та почав свій відлік заново у день складання сторонами актів звірки взаєморозрахунків, а тому відповідач безпідставно нарахував податок на прибуток та ПДВ по даним контрагентам позивача.

А тому по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Лартан», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Орінака» відповідач невірно нарахував податок на прибуток та ПДВ.

Отже, відповідач неправомірно нарахував податок на прибуток та ПДВ по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Лартан», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Орінака» на загальну суму 432 659 грн. (податок на прибуток) та 400 610 грн. (податок на додану вартість).

За встановлених обставин по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» відповідач правомірно нарахував податок на прибуток: 10692 грн., 31 464 грн., 6224 грн., 3321 грн., 6350 грн., 811 грн., 4507 грн. відповідно, загалом 63 369 грн.

По взаємовідносинах позивача з ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» відповідач правомірно нарахував ПДВ: 9900 грн., 29 133 грн., 5763 грн., 3075 грн., 5880 грн., 751 грн. відповідно, загалом 54 502 грн.

Сума витрат неправомірно сформованих позивачем за операціями з контрагентами ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») становить суму 7 528 598 грн.; нарахований податок на прибуток: 1 355 147 грн.; штрафна санкція 50%: 677 573,50 грн.

Сума податкового кредиту неправомірно сформованого позивачем за операціями з контрагентами ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») становить суму 1 505 719 грн.; штрафна санкція 50%: 752 859,50 грн.

Таким чином, податкове повідомлення рішення від 02.10.2019 року № 000253502 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині нарахованого грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3 726 826 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 863 444,50 грн.

Податкове повідомлення рішення від 02.10.2019 року № 000254502 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині нарахованого грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3 520 158 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 818 064 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно вимог ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач під час звернення з позовом до суду сплатив судовий збір у розмірі 21020 грн.

Розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню відповідачем становить 14 976,17 грн.

Одночасно, суд зазначає, що не підлягає відшкодуванню у судовому рішенні суду першої інстанції під час нового розгляду справи суми судового збору, які сплатив позивач за подання апеляційної та касаційної скарг, оскільки суд апеляційної інстанції та касаційної інстанції згідно вимог КАС України (п.4 ч.1 ст. 322 КАС України та п.4 ч.1 ст.356 КАС України відповідно) під час прийняття постанови за наслідками розгляду апеляційної чи касаційної скарг повинен самостійно розподілити судові витрати; у разі не розподілення судових витрат під час прийняття постанови за наслідками розгляду апеляційної чи касаційної скарг суд апеляційної інстанції та касаційної інстанції згідно вимог КАС України повинен ухвалити додаткове рішення в т.ч. і за заявою позивача.

За вказаних обставин суд відмовляє у стягненні судового збору, який сплачений позивачем під час подання апеляційної та касаційної скарг, оскільки суд першої інстанції не є тим судом, який вповноважений законом на розподіл цих судових витрат.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У судовому засіданні позивач подав заяву про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у строк, встановлений ч.7 ст. 139 КАС України.

За вказаних обставин суду відповідності до частини 6 статті 246 КАС України вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу на 25.09.2023 року на 10:00 год. та зобов`язати позивача надати суду належним чином засвідчені докази понесення витрат на правничу допомогу до 18.09.2023 року включно.

Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО Днепр» (49027, м. Дніпро, вул. І. Акінфієва, 18, офіс 412 А, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити частково.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 02.10.2019 року № 000253502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3 726 826 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 863 444,50 грн..

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 02.10.2019 року № 000254502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3 520 158 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 818 064 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО Днепр» сплачену суму судового збору у розмірі 14 976,17 грн.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу на 25.09.2023 року на 10-00 год. та зобов`язати позивача надати суду належним чином засвідчені докази понесення витрат на правничу допомогу до 18.09.2023 року включно. Судове засідання відбудеться у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, буд. 4, зала № 10.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 вересня 2023 року.

Суддя С.В. Златін