Справа № 520/12472/22
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 вересня 2023 року № 520/12472/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В, розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (м. Мукачево) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (код НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (м. Мукачево) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) в особі начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " капітана ОСОБА_2 від 28 листопада 2022 року про відмову у перетинанні громадянином України ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 29.08.2019 року органом 6317) 28 листопада 2022 року державного кордону України;

стягнути з 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (м. Мукачево) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992.40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на час прибуття до пункту пропуску через державний кордон "Лужанка" позивач мав з собою усі необхідні документи на підтвердження підстави для перетину державного кордону у зв`язку з виїздом на навчання до Республіки Польща, які були у повному обсязі надані в межах проведення прикордонного контролю співробітникам державної прикордонної служби. Не зважаючи на наявність у ОСОБА_1 усього необхідного переліку документів для виїзду студента за кордон на навчання, рішенням від 28 листопада 2022 року його тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Позивач зазначив, що в рішенні НОМЕР_5 прикордонного загону від 28 листопада 2022 року правовою підставою для відмови у перетині державного кордону зазначені Закон України "Про правовий режим воєнного стану", Указ Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року. Будь-яких посилань на конкретні норми вказаних нормативних актів вищезазначене рішення не містить. В рішенні НОМЕР_5 прикордонного загону зазначено про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду з України, але посилання на будь-яку з підстав, передбачених ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" відсутнє, рішення службової особи підрозділу охорони державного кордону в порушення вимог ч.1 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" не є обґрунтованим. Окрім того, в вищевказаному рішенні вказується, що позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, але при цьому не зазначено які саме документи він не зміг надати і які документи його просили пред`явити. Також відсутнє посилання на документи, які були взагалі надані позивачем на підтвердження свого навчання за кордоном.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що у відповідності до Закону України "Про прикордонний контроль" у зв`язку з відсутністю у позивача документів, необхідних для в`їзду до держави прямування (він не входить у категорію осіб до 18 років та старше 60 років), транзиту, в передбачених законодавством випадках (рішення Голови Державної прикордонної служби України, від 24.02.2022 №023- 6122/0/6-22-Вих), було винесено Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 - річного віку. Порядок перетинання державного кордону України громадянами України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 . У даному випадку підставою для прийняття рішення про відмову у перетині кордону став пункт 2-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. N 57 та абзац 2 частини 3 статті 23 Закону Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки згідно з пунктом 2-6 Правил №57 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Відповідач зауважив, що наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову військову службу) з тих підстав, що він є здобувачем освіти в іноземному навчальному закладі, не є підставою для виїзду за межі України під час воєнного стану, а тому рішення, яким позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України, є правомірним, а підстави для його скасування відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є студентом Вищої банківської школи у м. Варшава , зарахований до зазначеного іноземного навчального закладу на період з 01.10.2022 року до 30.09.2024 року на денну форму навчання першого ступеню на спеціальність "Управління" на платній основі, навчання на денній формі розпочинається 01.10.2022 року.

Згідно довідки для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти № 1145 від 07.09.2022 року, виданої Лубенським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, позивач відповідно до п. 9 ст. 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову військову службу). Заперечень, щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має.

У посвідченні про приписку до призовної дільниці № С-55 зафіксовано, що позивач має право на відстрочку відповідно до п. 9 ст. 17 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу ".

28 листопада 2022 року позивач прибув до пункту пропуску через державний кордон України "Лужанка" з метою виїзду з України до Польщі для навчання.

Судом встановлено, що на паспортний контроль при виїзді з України позивач пред`явив, що не заперечується відповідачем, наступні документи: довідка за реєстровим № REF-2289368 від 30.08.2022 року, виданої Вищою банківською школою в м. Варшава, посвідченні про приписку до призовної дільниці № С-55 призовника ОСОБА_1 від 16.04.2018 року має місце запис про надання права на відстрочку за ч.9 ст.17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до 30.09.2024 року, довідка №1145 від 07.09.2022 року для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, виданої Лубенським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, паспорт громадянина України № НОМЕР_6 , виданий 16.07.2001 року органом 6317; паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_7 , виданий 29.08.2019 року органом 6317, в якому містилася польська віза; картка платника податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків від 10.06.2011 року; витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №6311- від 22.08.2017 року; витяг з Реєстру територіальної громади №2022/000706595 від 30.09.2022 року; договір страхування подорожуючих за кордон №ЕМВ.11102768 ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" від 12.09.2022 року; платіжні доручення на підтвердження здійснення оплати в іноземній валюті за навчання від 25.08.2022 року; довідка навчального закладу з реквізитами для оплати від 06.08.2022 року; студентський квиток, виданий 01.10 2022 року іноземним навчальним закладом; сертифікат на навчання WAW-2022/272 від 12/07/2022 року; наданий польським навчальним закладом документ на підтвердження зарахування ОСОБА_1 від 01.09.2022 року та договір з навчальним закладом від 30.08.2022 року на польській мові.

Рішенням начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " капітаном ОСОБА_2 від 28 листопада 2022 року позивачеві відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України, на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а також Закону України "Про затвердження указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022", обмежено право виїзду з України у зв`язку з відсутністю підстав на перетинання Державного кордону України, так як позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Із вказаним рішенням позивач не погоджується, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.14 Закону України від 05.11.2009р. №1710-VI «Про прикордонний контроль» визначено, що громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 12.10.2022р. у справі №560/5976/20 зміст індивідуально-правового акту має відповідати вимогам, визначеним ст.2 КАС України, зокрема щодо обґрунтованості.

Отже, у рішенні органу прикордонного контролю з приводу відмови громадянину у перетині Державного кордону України має бути зафіксований перелік документів, фізично наданих особою у межах прикордонного контролю; виявлені суб`єктом владних повноважень дефекти/вади поданих громадянином у межах прикордонного контролю документів; посилання на те , відсутність яких документів, унеможливила перетин громадянином Державного кордону України.

Оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень не містить переліку документів, які подані заявником у межах прикордонного контролю документів; посилання на те, відсутність яких саме документів унеможливила перетин громадянином Державного кордону України; обставин виявлення фальшивості, недійсності, підробки, будь-яких недоліків наданих позивачем документів у межах прикордонного контролю документів.

Суд зазначає, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання означеної процедури свідчитиме належна мотивація прийнятого рішення: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення висвітлених у рішенні питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, що до якої прийнято рішення; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень суб`єктивізує акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Європейський суд з прав людини в рішеннях неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення від 01.07.2003р. у справі Суомінеен проти Фінляндії № 3780001/97, п. 36).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазанчає, що перелік випадків обмеження свободи пересування громадянина України визначено у положеннях ст.12 Закону України від 11.12.2003р. №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", де указано, що свобода пересування обмежується щодо: осіб, до яких відповідно до процесуального законодавства застосовано запобіжні заходи, пов`язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, яким заборонено виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; осіб, які звернулися за наданням їм статусу біженця чи додаткового захисту і стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України; осіб, яких призвано на дійсну строкову службу до Збройних Сил України та інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань; іноземців, які перебувають у складі військових іноземних підрозділів і які мають статус військового.

Також перелік випадків обмеження свободи пересування громадянина України конкретизовано у положеннях ст.6 Закону України від 21.01.1994р. №3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Оскаржуване рішення не містить посилань на вказані норми законодавства.

Окрім того, у якості випадків обмеження свободи пересування громадянина України в силу ч.4 ст.37 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок та військову службу", ч.3 ст.22 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ч.6 ст.22 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час дії правового режиму воєнного стану може бути кваліфікований випадок відсутності у військовозобов`язаної особи дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на зміну місця проживання.

У спірних правовідносинах позивачу компетентним органом Міністерства оборони України наданий письмовий дозвіл на виїзд з України. Доказів протиправності вказаного дозволу матеріали справи не містять.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 , на який міститься посилання в оскаржуваному рішенні, передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", тобто не містить прямої заборони реалізації громадянами праваза ст.33 Конституції України, а лише створено передумови для цього у майбутньому у межах механізмів ч.1 ст.8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" за рішеннями компетентних суб`єктів права загального характеру (тобто нормативно-правовими актами).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.8 Закону України від 12.05.215р. №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан затверджений постановою КМУ від 29.12.2021р. №1455 (далі за текстом - Порядок №1455).

За правилами п.4 Порядку №1455 встановлення особливого режиму здійснюється військовим командуванням на підставі Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Отже, у ст.8 Закону України від 12.05.215р. №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" заходи правового режиму воєнного стану не містять такого різновиду автоматичного державного примусу як заборона громадянину України права на перетин Державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

Згідно з ч.7 ст.1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ Про військовий обов`язок та військову службу виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Постановою КМУ від 23.02.2022р. №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, згідно з п.1 якого територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (далі за текстом - Положення №154).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі за текстом - Порядок №921), п.2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.

Пунктом 56 Порядку №921 передбачено, що про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

Отже, виключно названі органи військового управління Міністерства оборони України - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділені законодавцем компетенцією на визначення статусу фізичної особи - громадянина України відносно виконання військового обов`язку і на надання дозволу на тимчасове відстрочення виконання військового обов`язку у спосіб прийняття рішення про відсутність заперечень на виїзд громадянина України за кордон.

Приєднаними до справи доказами засвідчено, що у спірних правовідносинах відповідач не спростував достовірності жодного із документів, поданих заявником у межах процедури прикордонного контролю.

Стосовно приписів п.26 Правил перетинання державного кордону України (затверджені постановою КМУ від 27.01.1995р. №57, далі Правила №57), рішення Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України стосовно перетину громадянами України студентами іноземних вищих навчальних закладів Державного кордону України

Згідно з ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 4 ст.313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно з п.1 Правили №57 Правила визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону. Отже, норми Правил №57 присвячені виключно визначенню порядку реалізації громадянами України права на свободу пересування у спосіб перетину Державного кордону України, а не визначенню правових підстав для обмежень у здійсненні права фізичної особи громадянина на пересування.

Тому приписи Правил №57 як підзаконного акту права не можуть запроваджувати окремих самостійних підстав обмеження свободи пересування громадянина України , тоді як останні підлягають визначенню або законом, або Указом Президента України.

Суд також зазначає, що у п.75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а указано, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення. Оскаржуване рішення не містить посилання на вказані документи.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.134, 139 КАС України.

Керуючись ст.257-263, 293,295,297 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (м. Мукачево) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) в особі начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " капітана ОСОБА_2 від 28 листопада 2022 року про відмову у перетинанні громадянином України ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 29.08.2019 року органом 6317) 28 листопада 2022 року державного кордону України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зоркіна Ю.В.