Справа № 756/10467/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Майбоженко А.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Справа № 756/10467/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

Позивача Суровцова А.Ю.,

представниці Відповідача Глущенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту транспортної інфраструктури

Виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації),

інспектора з паркування

Департаменту транспортної інфраструктури

Виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

Кушніра Олексія Миколайовича

про визнання протиправними дій,

визнання протиправною та скасування постанови,

закриття провадження у справі

про адміністративне правопорушення,

стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Відповідач-1), інспектора з паркування Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кушніра Олексія Миколайовича (далі - Відповідач-2) про:

- визнання протиправними дій інспектора з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кушніра О.М. щодо винесення постанови серії 1КІ № від 02.11.2022 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмiрi 680,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП та щодо тимчасового затримання транспортного засобу «Volkswagen polo», д.н.з. НОМЕР_1 і розміщення його на спец. майданчику (штрафмайданчику);

- визнання протиправною та скасування постанови серії 1КI № від 02.11.2022 та закриття справи про адміністративне правопорушення;

- стягнення з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 1397,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджував, що Відповідачем безпідставно та неправомірно винесено спірну постанову та евакуйовано автомобіль Позивача, оскільки такий автомобіль не заважав дорожньому руху інших транспортних засобів та/або пішоходів щодо пересування до прилеглої території.

Водночас Позивач зазначив, що в`їзд до прилеглої території, поряд з якою був припаркований його автомобіль, закритий воротами, що на думку Позивача, може свідчити про те, що такий в`їзд не функціонує.

При цьому Позивач стверджував, що в разі відсутності доказів створення суттєвих перешкод дорожньому руху або загрози безпеці руху дії правопорушника мають бути кваліфіковані за частиною першою, а не третьою, статті 122 КУпАП.

Також Позивач вважає, що Відповідачем безпідставно застосовано п.15.9 ПДР України, оскільки такою нормою передбачено виключно заборону щодо зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, а у спірних правовідносинах мала місце стоянка автомобіля.

За таких обставин Позивач наполягає на відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

2. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач вчинив правопорушення, за яке його правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в його позовній заяві, а також, зазначаючи, що з матеріалів, наданих Відповідачем, не вбачається, що його автомобіль був припаркований ближче 10 м саме до прилеглої території, оскільки відповідний в`їзд/виїзд в арку є наскрізним проїздом. Такі обставини, на переконання Апелянта, мали бути перевірені судом першої інстанції за допомогою Google maps.

Разом з тим Апелянт стверджує, що він надав суду докази, які підтверджують відсутність у його діях складу відповідного правопорушення, і що Відповідачами не доведено правомірності оскаржуваних дій інспектора та/або винесеної ним постанови.

Окрім наведеного, Апелянт стверджує, що акт огляду та тимчасового затримання його транспортного засобу не відповідає вимогам законодавства, оскільки мітить недостовірну інформацію щодо пошкоджень його автомобіля, які насправді були відсутні, і не містить підпису особи, яка прийняла такий транспортний засіб на зберігання, а також, що йому не було надано примірник цього акту.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023 та від 31.08.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Також у своєму відзиві Відповідач зазначає, що в розумінні п. 1.10 ПДР України, яким апелює ОСОБА_1 , прилегла територія може мати декілька виїздів, однак її особливість полягає в тому, що ця територія не призначається для наскрізного проїзду, але не виключає можливості його наявності.

Разом з тим Відповідач звертає увагу на те, що п. 2 «з» ст. 265-4 КУпАП чітко визначено, що одним з випадків, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, є розміщення транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій.

При цьому, Відповідач наголошує, що вчинення Позивачем саме того правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, підтверджується матеріалами фотофіксації.

6. Відповідно до частин першої - третьої статті 308 КАС України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою, винесеною головного інспектора з паркування відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кушніром О.М., про накладення адміністративного стягнення по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 02.11.2022 серії 1КІ № ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.

У вказаній постанові зафіксовано, що 02.11.2022 о 09 год. 36 хв. транспортний засіб «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений на вул. Костянтинівська, 10 в м. Києві ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушено п. 15.9 «и» ПДР України, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Також у постанові зазначено технічний засіб, яким здійснено фото/відео фіксацію правопорушення: термінал ParkUP.

9. Позивач, вважаючи протиправними дії інспектора з паркування щодо винесення такої постанови, щодо тимчасового затримання його транспортного засобу і розміщення його на штрафмайданчику, а також протиправною вказану постанову, звернувся до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Порядком тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 990 ( далі - Порядок № 990).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено значення термінів, зокрема: прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

У п. 15.9 «и» ПДР України визначено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Пунктом 15.10 «а» ПДР України передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приміткою до цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду (п. «з»).

Положеннями статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно, на ці правовідносини поширюється положення ч. 4 ст. 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У ст. 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 3 Порядку № 990 визначено, що зберігання тимчасового затриманих транспортних засобів здійснюється на спеціальних майданчиках чи стоянках Національної поліції її територіальних (у тому числі міжрегіональний) органів, а також підприємств, установ та організацій, з якими територіальними органами Національної поліції укладено договору про надання послуг із зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 12 Постанови № 990 передбачено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення. Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуг з доставлення та/або зберігання транспортного засобу та сплата штрафу за вчинене правопорушення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє колегії суддів прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що автомобіль Позивача було виявлено інспектором з паркування зупиненим на відставні ближче 10 м від виїздів з прилеглої території, що безумовно суттєво перешкоджає дорожньому руху, зокрема дорожньою смугою, де був протиправно розташований автомобіль Позивача, та створює загрозу безпеці руху, що полягає в обмеженні огляду відповідної дорожньої смуги та дорожньої обстановки для водіїв.

13. З огляду на викладене та проаналізувавши відповідні матеріали справи, судова колегія вважає, що інспектором з паркування виважено, обґрунтовано та правомірно притягнуто Позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

14. Доводи Апелянта про те, що його автомобіль не заважав дорожньому руху і що інспектором з паркування безпідставно кваліфіковано його дії за ч. 3 ст. 122 КУпАП, судова колегія відхиляє з підстав, наведених вище.

15. Твердження Апелянта про те, що Відповідачем безпідставно застосовано п.15.9 ПДР України, оскільки такою нормою передбачено виключно заборону щодо зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, а у спірних правовідносинах мала місце стоянка автомобіля, судова колегія також до уваги не приймає, оскільки пунктом 15.10 «а» ПДР України передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

16. Доводи Апелянта про те, що в`їзд до прилеглої території, поряд з якою був припаркований його автомобіль, закритий воротами, що на думку Позивача, може свідчити про те, що такий в`їзд не функціонує, засновуються на припущеннях, які відповідно до ст. 242 КАС України не можуть бути поклдені в основу судового рішення.

17. Твердження Апелянта про те, що в`їзд/виїзд в арку, біля якого був припаркований його автомобіль, має наскрізний проїзд, а отже, на його думку, не є прилеглою територією, судова колегія відхиляє, оскільки з матеріалів справи, зокрема з графічних даних Google maps, на які посилається сам Апелянт, убачається, що такий в`їзд дійсно має наскрізний проїзд, але він призначений не безпосередньо для здійснення такого проїзду, а для заїзду до відповідної прибудинкової території (двору) і будівель, які в ньому знаходяться.

При цьому судова колегія зазначає, що в розумінні п. 1.10 ПДР України визнання прилеглої території не виключає можливість наявності наскрізного виїзду з неї, а визначається за її цільовим призначенням, про яке вказано вище.

18. Доводи Апелянта про те, що акт огляду та тимчасового затримання його транспортного засобу не відповідає вимогам законодавства, оскільки мітить недостовірну інформацію щодо пошкоджень його автомобіля, які насправді були відсутні, і не містить підпису особи, яка прийняла такий транспортний засіб на зберігання, а також, що йому не було надано примірник цього акту, судова колегія частково приймає до уваги, але зазначає, що безпосередньо сам акт може бути лише джерелом доказів та не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

При цьому ді щодо складання такого акта не є предметом позову в цій справі, а відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Тож, означені недоліки акта не надають достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

19. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

20. Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

21. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

22. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

23. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року - без змін.

24. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають, з огляду на кінцевий результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 12 вересня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

О.М. Кузьмишина