Справа № 302/573/23
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/573/23
Провадження № 2-а/302/16/23
Категорія 140
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.08.2023 смт. Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,
при секретарі Царь О.В.,
за участю заявника ОСОБА_1 ,
представника відповідача Білової О.В.,
В С Т А Н О В И В :
20.03.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності та встановлення строку виконання постанов.
В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що копії оскаржуваних постанов серії АА № 00002874 від 19.12.2022, АА № 00003829 від 13.01.2023, АА № 00003994 від 19.01.2023 він отримав у Міжгірському районному відділі ДВС 15.03.2023 та він має заперечення щодо правомірності винесення постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності серії АА № 00002874 від 19.12.2022, АА № 00003829 від 13.01.2023, АА № 00003994 від 19.01.2023, що полягає в тому, що оскаржувані постанови не містять повної необхідної для обчислення інформації, а саме не містять відомостей про категорію транспортного засобу, типу, ширини, висоти, довжини, марки та моделі причепу, номерного знаку причепу, тобто відомостей, на підставі яких встановлено перевищення маси. Зазначає, що фотографії, які містяться у постановах, також не дають можливості достовірно визначити категорію транспортного засобу, його тип та встановити дійсну загальну масу навантаження транспортного засобу в момент його проїзду 24.10.2022 року, 28.11.2022 року, 30.11.2022 року за адресою Н-13, 226+700 - 230+250, Закарпатська область.
Крім того, позивач зазначає, що постанова серії АА № 00003994 від 19.01.2023 року винесена з порушенням вимог статті 36 КУпАП. яка регламентує порядок накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень. Та у випадку вчинення особою декілька адміністративних правопорушень, то стягнення повинно бути накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, якщо має місце виконання наступних умов поглинання міри відповідальності: особою відповідальною за вчинення кількох адміністративних правопорушень є одна й та ж особа; справи про такі правопорушення розглядаються одночасно одним і тим же органрм (посадовою особою).
Ухвалою суду від 03.04.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності та встановлення строку виконання постанов залишено без руху та позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали (а.с.32-36).
Ухвалою суду від 12.06.2023 року позивачу ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та відкрито провадження у справі № 302/573/23. Розгляд адміністративної справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано відповідача надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП за оскаржуваними постановами та за клопотанням позивача витребувано у відповідача інформацію про сертифікацію та відповідність засобу, яким здійснювалася фіксація транспортного засобу ОСОБА_1 , згідно оскаржуваних постанов (а.с.43-45).
31.07.2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, складений представником відповідач Державної служби України з безпеки на транспорті Біловою О.В., викладений в редакції від 31.07.2023 (а.с.71-76) та в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 відповідач зазначає, що на кожній з оскаржуваних постанов міститься відмітка про направлення повідомлення на адресу позивача із зазначенням номера відправлення, про що за кожною постановою наведені відомості з підтвердженням їх вручення позивачу особисто, що відповідно, спростовує доводи позивача ОСОБА_1 про неотримання складених відносно нього постанов.
Відповідач вважає, що оскаржувані постанови серії АА№00002874 від 19.12.2022, АА№00003829 від 13.01.2023, АА№0003994 від 19.01.2023 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідає усім наведеним у відзиві критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену чинним КУпАП та пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень, Постанови містять інформацію про перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами у вигляді зазначення конкретних вагових 15 параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.
Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом Позивача підтверджується загальними результатами зважування, які, у випадку, якщо вони не перевищують нормативні вагові параметри, не підлягають зазначенню у постанові. Із матеріалів, долучених до відзиву вбачається, що порушення стосуються саме нормативних вагових параметрів в аспекті перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
А отже вважають, що зміст оскаржуваних постанов відображає всі ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, кваліфікуючими ознаками якого є: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Зазначають, що вищевказані постанови містять весь перелік повної інформації про транспортний засіб та які підтверджуються долученими до відзиву доказами, зокрема: фотографіями транспортного засобу, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; інформаційною карткою автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформованою автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого Позивачем.
У оскаржуваних постановах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.
При цьому зазначають, що Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року № 512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися у постанові в залежності від обставин вчинення правопорушення.
Доводи позовної заяви ОСОБА_1 відповідач вважає необґрунтованими та на їх спростування наводять розрахунок відсоткового перевищення фактичної загальної маси, окремих вагових параметрів транспортного засобу, яка застосовується Укртрансбезпекою при притягненні осіб до адміністративної відповідальності. Зазначає, що оскаржувані постанови містять необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП.
Вважають дії відповідача під час складання постанов, є законними та такими, що відповідають вимогам ст.19 Конституції України та чинного законодавства України. Відтак, постанови, які позивач просить скасувати на підставі суперечностей, базується лише на припущеннях та не підкріплено обґрунтованими доказами. А тому просять в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні 03.08.2023 позивач ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі поданий ним позов, просить його задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Доповнень, заяв, клопотань не має та зазначив, що з винесеними відповідачем відносно нього постановами він фактично згідний, проте заперечує щодо застосування щодо нього штрафу у подвійному розмірі, посилаючись на те, що оскаржувані постанови йому своєчасно не були вручені та винесені в порушення вимог статті 36 КУпАП, яка регламентує порядок накладення стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень. В подальшому позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву від 03.08.2023 року з проханням розглянути справу без його участі, на підставі наявних матеріалів справи (а.с.93-94).
В судовому засіданні представник відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті Білова О.В., приймаючи участь в режимі відеоконференцзв`язку, підтримала у повному обсязі відповідь на відзив за наведеними у ньому підставами та просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю. В подальшому, представником відповідача. у зв`язку з технічними перервами у відеозв`язку, було подано до суду письмову заяву, в якій викладено прохання провести розгляд даної справи без їх участі, у письмовому провадженні, за наявними матеріалами справи (а.с.95).
Повно та всебічно дослідивши матеріали адміністративної справи № 302/573/23, надані позивачем ОСОБА_1 докази, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги, а також надані відповідачем докази в обґрунтування заперечень проти позову та викладені у відзиві обгрунтування, ознайомившись з письмовими поясненнями позивача від 01.08.2023 року та враховуючи всі обставини по даній справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з наступним підстав.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами п.1.9. Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Частина 2 статті 132-1 КУпАП передбачає, що відповідальність настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян- у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.
Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Таким чином, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові показники яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР, зокрема, фактичну масу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Крім того, суб`єкт відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.132-1 КУпАП, визначений приписами ст.14-3 КУпАП, за змістом яких адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Звідси, відповідно до ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Згідно з п.22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, д - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі -16 т, строєні -22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Таким чином, пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових, так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.
Відповідно до ч.7 ст.258 КУпАП, у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого ст.132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою КМ України № 1174 від 27.12.2019 року (в редакції постанови КМ України № 623 від 16.06.2021 року).
Згідно з п.2 вказаного Порядку система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційної телекомунікаційної системи.
Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п. 7 зазначеного Порядку).
Відповідно до пункту 12 згаданого Порядку автоматичний пункт може забезпечувати: - вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; - вимірювання загальної маси транспортного засобу; - визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; - вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; - визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; - вимірювання габаритів транспортного засобу; - фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/ або заднього державного номерного знаку транспортного засобу); - фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; - фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); - первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційної телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; - автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційної телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 цього Порядку).
Згідно з п.15 зазначеного Порядку метадані повинні містити дані про:
-засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);
-місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);
-найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
-дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі);
-фотографії транспортного засобу- фронтальна, фотографія державного номерного знаку транспортного засобу, фотографія державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знаку;
-відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Відповідно до п.п.1,2,5 Розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 року, уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені ч.2 ст.122-2, ч.2 та ч.3 ст. 132-1 КУпАП.
Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті.
Уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система), необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі (далі - постанова).
На першому етапі (рівні) за результатами опрацювання матеріалів інформаційного файлу уповноважена посадова особа, за наявності відомостей у справі про адміністративне правопорушення стосовно осіб, зазначених у ч.1 та ч.2 статті 14-3 КУпАП щодо відповідності символів номерного знаку зафіксованого транспортного засобу, наявності та повноти інформації про зафіксований транспортний засіб та відповідальну особу або особу, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України, відсутності інформації про протиправне використання зафіксованого транспортного засобу або його номерних знаків іншими особами та відсутності обставин, що виключають адміністративну відповідальність особи, виносить із використанням засобів системи постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, з підтвердженням прийнятого рішення шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки.
Вимогами ст.283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до абз.2 п.3 розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 року, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.
Додатком № 1 до вказаної Інструкції встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі повинна містити суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги, а зокрема: марку, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.
За нормами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.283 КУпАП України постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.
Так, на підтвердження факту здійснення позивачем ОСОБА_1 адміністративних правопорушень відповідач посилається на фото-фіксацію правопорушень, а також відомості інформаційної картки габаритно-вагового контролю, яка містить інформацію про результати зважування.
Зокрема, у вказаній інформаційній картці містяться відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (фото, марка, модель, номерний знак); місце дату, час і вчинення правопорушення; вага/габарит транспортного засобу; повну масу транспортного засобу; ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі).
Із вказаних у оскаржуваних постановах відомостей вбачається перевищення нормативних параметрів, зазначених п.22.5 Правил дорожнього руху.
Перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT).
Зі змісту оскаржуваних постанов вбачається, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою вимірювального обладнання WIM83 у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю.
Вимірювальне обладнання WIM83 Q-Free HI TRAC TMU4 WIN у складі автоматичного пункту відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого Постановою КМУ від 13.01.2016 року за № 94, що підтверджено відповідними документами: експертним висновком відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі Q-Free HI TRAC TMU4 WIN, сертифікатом відповідності (чинний до 25.04.2023 року), сертифікатом перевірки типу (чинний до 29.08.2031 року), копії яких наявні в матеріалах справи та надані відповідачем на виконання ухвали суду від 12.06.2023 року (а.с.43-45, 62-65).
Твердження позивача щодо недостовірності показів вимірювальної техніки суд вважає безпідставним і надуманим, а його сумніви щодо точності вимірювання є лише його припущеннями, які не можуть слугувати доказом у справі.
Отже, доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-2 КУпАП є, зокрема, внесені до автоматично згенерованої постанови, показання технічних приладів, технічних засобів, що працюють в автоматичному режимі, та мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Крім того, суд вказує на те, що представником відповідача долучено до відзиву фотографії транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункту (включно з номерними знаками транспортного засобу). Понад це, в оскаржуваній постанові наявне посилання на індикатор доступу, за допомогою якого особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення правопорушення.
У зв`язку з викладеним суд відхиляє посилання позивача на те, що: оскаржувані постанови самі по собі не є належним і достатнім доказом вчинення позивачем інкримінованих йому правопорушень; відповідачем не надано будь-яких доказів щодо вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу; висновки відповідача про наявність перевантаження на осі автомобіля є необґрунтованими.
Згідно з пунктом 8 Порядку №1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року №163 (далі Технічний регламент).
За змістом положень п.7 та п.9 Технічного регламенту засіб вимірювальної техніки повинен відповідати суттєвим вимогам, установленим у додатку 1, та вимогам, установленим у відповідних додатках 3-12, що стосуються даної категорії засобу вимірювальної техніки. Засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.
За таких обставин суд вважає слушними доводи представника відповідача про те, що автоматичний пункт габаритно-вагового контролю у русі станом на час фіксації адміністративних правопорушень, вчинених позивачем, був обладнаний справним, сертифікованим та готовим до експлуатації автоматичним приладом для зважування дорожніх транспортних засобів у русі. Вказане свідчить про об`єктивність та достовірність показників здійснених вимірювань.
Аргументи позивача про те, що показники вимірювань навантажень на осі та загальної маси транспортного засобу не є об`єктивними, оскільки не долучено свідоцтва про повірку, суд вважає неспроможними з огляду на таке.
Відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності врегульовано Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» №1314-VII від 05.06.2014 (далі Закон №1314-VII).
Відповідно до пункту 17 частини 1 статі 1 вказаного Закону періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).
Частиною 1 статті 17 Закону №1314-VII встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Отже, періодична повірка засобу вимірювальної техніки повинна проводитись через певний проміжок часу, а саме через 1 (один) рік з моменту видачі документа про відповідність засобу вимірювальної техніки вимогам законодавства та Технічному регламенту.
Наведене спростовує доводи позивача про відсутність свідоцтва про повірку, оскільки інкриміноване позивачу правопорушення було виявлено та зафіксовано в період чинності сертифіката відповідності UA.TR.113-001_62/03F-22 від 26.04.2022 року.
Отже, посилання позивача щодо відсутності підтвердження відповідності засобу вимірювальної техніки вимогам законодавства є необґрунтованим.
Як наслідок, суд приходить до висновку про неприйнятність аргументів позивача щодо помилковості отриманих відповідачем результатів зважування та проведених ним розрахунків перевантаження.
Також необґрунтованими є посилання позивача про невідповідність змісту постанови вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України №512 від 27.09.2021 року (Інструкція), оскільки Інструкцією затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові, в залежності від обставин вчинення порушення.
Винесені відповідачем постанови в повній мірі відповідають формі, затвердженій додатком 1 Інструкції.
Стосовно вимог до змісту оскаржуваних постанов необхідно керуватися виключно вимогами ст.283 КУпАП, яка має вищу юридичну силу, та якій у повній мірі відповідають оскаржувані постанови.
У спірних правовідносинах мова йде про перевищення саме нормативних вагових параметрів транспортного засобу марки VOLVO FN, д.н.з. НОМЕР_2 , під час руху автомобільними дорогами, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, а не технічних характеристик транспортного засобу, як помилково вважає позивач у позовній заяві.
Дослідивши зміст оскаржуваних постанов про адміністративні правопорушення, судом встановлено, що у вказаних постановах, відповідно до приписів ч.ч.2,3 ст.283 КУпАП містяться відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, навантаження на осі).
У вимірі спірних правовідносин суд констатує, що оскаржувані постанови відповідають приписам КУпАП та містить необхідну інформацію, що дають можливість з`ясувати всі об`єктивні обставини справи та перевірити достовірність викладеного у постанові факту порушення вимог законодавства.
Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
При цьому суд зазначає, що переміщення вантажу під час руху не є припустимим, оскільки спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказане може призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.
Так, у Порядку №1174, який є єдиним нормативно-правовим актом, що визначає механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, відсутні будь-які посилання на методику визначення загальної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, а порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, який передбачає застосування певної методики при визначенні вагових параметрів транспорту, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки його дія не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах (п. 1 Порядку № 869).
Відповідно до п.12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, для транспортування вантажу треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
У відповідності до п. 8.21 глави 8 зазначених правил, виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.
В контексті п.22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24.07.2019 року у справі 803/1540/16.
Таким чином, з метою збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття, встановлено заборону перевезення подільних вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують вказані параметри фактичної маси та навантаження на вісь (осі). У разі перевезення подільних вантажів вагові параметри не повинні перевищувати вищезазначені межі, а якщо останні мають більші значення, то видача дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, також не допускається.
Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
Отже, висновки позивача ґрунтуються на помилковому тлумаченні п.22.5 Правил дорожнього руху, яка імперативно забороняє рух автомобільними дорогами транспортних засобів та їх составів з перевищенням хоча б одного із нормативних вагових параметрів у разі перевезення подільних (сипучих, наливних) вантажів.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, закриття справи про адміністративне правопорушення є процесуальним наслідком скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення відповідного стягнення.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За обставинами даної справи суд дійшов до висновку про правомірність оскаржуваних постанов, а тому відсутні й підстави для закриття справ про адміністративне правопорушення.
За положеннями КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Статтями 291, 299 КУпАП передбачено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено КУпАП та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 КУпАП.

Згідно зі ст.ст. 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Положення ст.300-2 КУпАП регламентують порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті: у разі сплати особами, зазначеними у статті 14-3 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною. У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Підтвердженням дотримання відповідачем процедурних вимог Інструкції №512 є копії Рекомендованих повідомлень про вручення ОСОБА_1 , позивачу у справі, поштових відправлень:

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана позивачем постанова серії АА № 00002874 від 19.12.2022 року направлена ОСОБА_1 Державною службою України безпеки на транспорті з м.Києва 20.12.2022 року та ОСОБА_1 отримана особисто 03.01.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.83) та номер вказаного поштового відправлення №271 співпадає з номером відправлення трекінгу «Укрпошта» (№271), який зазначений на зворотній стороні цієї оскаржуваної постанови (а.с.57 зворот).

Також, оскаржувана позивачем постанова серії АА № 00003829 від 13.01.2023 року була направлена ОСОБА_1 Державною службою України безпеки на транспорті 17.01.2023 року та отримана ОСОБА_1 особисто 24.01.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.82) та номер вказаного поштового відправлення № 811 співпадає з тотожнім номером відправлення трекінгу «Укрпошта», який відображений на зворотній стороні цієї оскаржуваної постанови (а.с.58 зворот).

Крім того, оскаржувана позивачем постанова серії АА № 00003994 від 19.01.2023 року була направлена ОСОБА_1 Державною службою України безпеки на транспорті 17.01.2023 року та отримана ОСОБА_1 особисто 02.02.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого є в матеріалах справи (а.с.82 зворот) та номер вказаного поштового відправлення № 052 співпадає з ідентичним номером відправлення трекінгу «Укрпошта», який відображений на зворотній стороні цієї оскаржуваної постанови (а.с.59 зворот).

Виходячи з вищенаведеного, повністю спростовуються доводи позивача ОСОБА_1 про неотримання ним оскаржених постанов серії АА № 00002874 від 19.12.2022 року, АА № 00003829 від 13.01.2023 року, АА № 00003994 від 19.01.2023 року, складених відносно нього.

Долучені до позовної заяви копії інших чисельних постанов серії АА № 00003436, серії АА № 00003688, серії АА № 00003672, серії АА № 00003660, серії АА № 00003425, винесених Державною службою України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 (а.с.14-26) не є предметом заявлених ним позовних вимог.

А отже, заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги щодо встановлення строку для виконання оскаржуваних постанов серії АА № 00002874 від 19.12.2022 року, АА № 00003829 від 13.01.2023 року, АА № 00003994 від 19.01.2023 року, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Та, крім того, нормами чинного КАС України, у розумінні положень ст.286 КАС України, не передбачено можливість зміни адміністративним судом заходу стягнення шляхом зменшення оплати штрафу.

Крім того, посилання позивача щодо необхідності застосування відповідачем положень статті 36 КУпАП при прийнятті ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Положення статті 36 КУпАП про накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень регламентують наступне: При вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень відповідно до положень вказаної статті провадиться за наявності таких умов: а) вчинення особою двох або більше адміністративних правопорушень; б) кожне із правопорушень кваліфікується за окремою статтею Особливої частини КУпАП (або іншого нормативного акту, що передбачає адміністративну відповідальність), що має самостійну санкцію; в) з кожного правопорушення не сплили строки давності притягнення до адміністративної відповідальності; г) ні за одне з них на особу не накладалося адміністративне стягнення.

При накладенні стягнень за сукупністю адміністративних правопорушень необхідно з`ясувати, чи є вчинене одним правопорушенням або мають місце кілька самостійних адміністративних правопорушень. До того ж необхідно встановити, чи утворює ряд послідовних протиправних дій окремі склади самостійних адміністративних правопорушень, чи вони становлять у сукупності єдине тривале правопорушення, або в наявності повторність однорідного правопорушення. Тому сукупність адміністративних правопорушень необхідно відрізняти від повторності та від тривалих правопорушень.

Поглинання чи приєднання, як це передбачає кримінальний закон, адміністративним законодавством не передбачено. Статтею 36 КУпАП визначено, що в разі вчинення двох або більше адміністративних правопорушень стягнення накладається за кожен проступок окремо. Такий порядок застосування стягнень обумовлений тим, що справи про адміністративні правопорушення однієї і тієї самої особи, як правило, вирішують різні посадові особи, в межах своєї підвідомчості. Ситуація змінюється, якщо справи про кілька адміністративних проступків розглядає одна посадова особа. В таких випадках накладається одне основне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених.

Надаючи оцінку вчиненим ОСОБА_1 правопорушенням можна дійти висновку, що рух транспортного засобу із зафіксованими перевищенням нормативних параметрів загальної ваги був зафіксований в різні дні, години та з різною загальною масою транспортного засобу. Розгляд подій про вчинені адміністративні правопорушення відбувалося різними посадовими особами, та якими позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності в межах однієї статті та піддано адміністративному стягненню за санкцією ч.2 ст.132-1 КУпАП.

А тому суд вважає, що положення статті 36 КУпАП не можуть бути застосовані при накладенні адміністративних стягнень при вчиненні ОСОБА_1 кількох адміністративних правопорушень, як умова для поглинання адміністративних стягнень за вищенаведеними обгрунтуваннями.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на вищевикладене, аналіз наявних матеріалів справи та правових норм свідчить про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.132-1 КУпАП за порушення п.22.5 Правил дорожнього руху за оскаржуваними постановами та відповідачем обґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаних адміністративних правопорушень та правомірно накладено на ОСОБА_1 адміністративні стягнення у виді штрафу, а доводи, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведений факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другої статті 132-1 КУпАП, суд вважає, що оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Інші обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 в позовній заяві, не спростовують факту вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.132-1 КУпАП та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

За таких обставин, суд вважає факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.132-1 КУпАП знайшов своє підтвердження та жодними доказами наданими позивачем не спростовується.

Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, суд дійшов до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 00002874 від 19.12.2022 року, АА № 00003829 від 13.01.2023 року, АА № 00003994 від 19.01.2023 року за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за вищенаведеними підставами.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.132,134,139 КАС України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.139 КАС України та з огляду на відмову у задоволення позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат у виді судового збору.

На підставі вищевкладеного, керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9,132-1,245, ст.ст.251,252, 255, 256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності серії АА №00002874 від 19.12.2022 року, серії АА № 00003829 від 13.01.2023 року, серії АА № 00003994 від 19.01.2023 року за ч.2 ст.132-1 КУпАП та встановлення строку виконання постанов - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Ю. В. СИДОРЕНКО