Справа № 280/4549/23
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 вересня 2023 року Справа № 280/4549/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миру, буд. 70), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (, 36023, м. Полтава, вул. Ціолковського, буд. 4),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України у Полтавській області (, 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9-А),

про: визнання протиправною бездіяльності суб`єктів владних повноважень та зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії.

26.06.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі відповідач 1), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України у Полтавській області (далі третя особа), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2019-2021 роки у розмірі, меншому, ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі, меншому, ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2019-2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;

зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;

поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Прядком Д.В., який діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 25.01.2023 № 68.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є учасницею бойових дій, у зв`язку з чим має право на одержання пільг, встановлених для даної категорії осіб, зокрема на щорічну разову грошову допомогу, яка відповідно до ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплачується щорічно до 5 травня у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Позивач також зауважила, що у період з 2019 року по 2022 рік їй була виплачена грошова допомога у розмірі, меншому ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, що прямо суперечить положенням ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З огляду на викладені обставини у їх сукупності, позивач просить суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений строк.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Також на стадії відкриття провадження у справі суд визнав поважними причини пропуску позивачем строк звернення до адміністративного суду та, відповідно, поновив позивачу такий строк.

09.08.2023 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 34466 від 09.08.2023), в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки він не є самостійним органом виконавчої влади і підпорядкований Міністерству соціальної політики України та Кабінету Міністрів України. Також відповідач 1 зауважив, що на сьогоднішній день ним не виконуються делеговані державою функції щодо підготовки виплатних документів та забезпечення фінансування відповідних виплат, зокрема виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Окрім того, у відповідача відсутній доступ до інформації щодо вже нарахованих і сплачених сум грошових допомог, пільг та житлових субсидій, що, у свою чергу, виключає можливість підтвердити або спростувати факт отримання позивачем суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у спірному періоді. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

11.08.2023 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 34926 від 11.08.2023), в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки він є державною установою і підпорядковується Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації. Також відповідачем 2 зазначено, що визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, виплата якої передбачена Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не належить до його повноважень. Головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми у відповідній сфері є Міністерство соціальної політики України. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

14.08.2023 судом отримано відповідь на відзив відповідача 2 (вх.№ 35163 від 14.08.2023), в якому позивач зауважив, що відповідно до п. 3 Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, зокрема, є центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які відповідають вимогам п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України. Оскільки нарахування та виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1 491,00 грн. була здійснена саме відповідачем 2, позивач вважає, що відповідач 2 є належним відповідачем. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, позивач просить суд задовольнити позов повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 1 зареєстровано як юридичну особу орган місцевого самоврядування 16.05.2017. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 2 зареєстровано як юридичну особу державну організацію 15.06.2005.

Позивач є учасницею бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого 29.06.2017 (а.с.11).

З 01.12.2017 по теперішній час позивач проходить військову службу за контрактом у окремому загоні спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України у Полтавській області, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія довідки третьої особи від 02.01.2023 № 0006 (а.с.13).

У червні 2021 року позивач звернулась до відповідача 1 з заявою про здійснення перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018-2021 роки.

Листом від 15.06.2021 № М-4485-54-1.1 відповідач 1 повідомив позивачу, що на підставі списків, наданих третьою особою, в яких визначено суму нарахування у розмірі 1 295,00 грн., позивачу була нарахована вищевказана допомога як учасниці бойових дій. У квітні 2019 року відповідач 1 перерахував вказані кошти на спеціальний рахунок третьої особи для подальшого зарахування на особистий рахунок позивача. Виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році позивачу було здійснено у розмірі 1 390,00 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Також у листі від 15.06.2021 № М-4485-54-1.1 відповідач 1 зазначив, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році позивачу було здійснено у розмірі 1 491,00 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (а.с.14).

Окремо у вказаному листі відповідач 1 зауважив, що у подальшому ним стосовно позивача було здійснено позивачу донарахування суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учасниці бойових дій у сумі 6 800,00 грн., до травня 2021 року у сумі 7 354,00 грн. Після надходження грошових коштів відповідачу 1 позивачу буде здійснено виплату донарахованої суми грошової допомоги до 5 травня за 2020-2021 роки у повному обсязі (а.с.14).

У лютому 2023 року позивач звернулась до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації з заявою, в якій просила повідомити розмір виплаченої їй щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2019-2022 роки.

Листом від 09.03.2023 № М.0276.2 Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації повідомив позивача про те, що протягом 2019-2022 років Заводським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки надавались Управлінню соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району списки учасників бойових дій (не пенсіонерів) АТО (ООС) одержувачів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, що мешкають у Заводському районі м. Запоріжжя, в яких відомості щодо позивача відсутні.

Поряд із цим, як вбачається з листа Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації від 09.03.2023 № М.0276.2, за інформацією відповідача 1 виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2019-2021 роки відповідно до Законів України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII) та від 23.03.2000 № 1584-III «Про жертви нацистських переслідувань» (далі Закон України від 23.03.2000 № 1584-III) не проводилась, оскільки списків на виплату допомоги не надходило (а.с.15).

Також у листі від 09.03.2023 № М.0276.2 Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації зазначив, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі Постанова КМУ від 07.05.2022 № 540) до 5 травня 2022 року позивачу як учасниці бойових дій була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня в сумі 1 491,00 грн. на підставі списку, отриманого від третьої особи (а.с.15).

Оцінюючи факт допущення відповідачем 1 протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2019-2021 роки у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон України від 25.12.1998 № 367-ХІV), суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII.

Так, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

01.01.1999 набрав чинності Закон України від 25.12.1998 № 367-ХІV, яким, серед іншого, було доповнено ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII ч. 4 такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком». Частиною 4 доповнена була також ст. 13 Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV такого змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи - сім мінімальних пенсій за віком».

За приписами ст. 17 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням його в дію, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Підпунктом «б» пп. 2 п. 20 Розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28.12.2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2008) ч. 5 ст. 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII викладено у новій редакції, за змістом якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Однак, 22.05.2008 Конституційний Суд України прийняв рішення № 10-рп/2008 у справі №1-28/2008, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Варто зауважити, що правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Законом України від 28.12.2014 №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набрав чинності 01.01.2015, розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, за змістом якого норми і положення, зокрема ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України у цьому рішенні зауважив, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з 27.02.2020 норми і положення, зокрема ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. У даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV, частиною 4 якої передбачено виплату учасникам бойових дій разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Вищенаведене відповідає правовому висновку, викладеному у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2020, прийнятому у зразковій справі № 440/2722/20 (провадження №Пз/9901/14/20) та залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 (позов ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні ді, №№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 91883790 та 94377739 відповідно).

Слід зазначити, що незважаючи на ту обставину, що позивачем у зразковій справі № 440/2722/20 виступає інвалід, натомість у даному публічно-правовому спорі позивач має статус учасника бойових дій, предмет їх правового регулювання є аналогічним та стосується пільг за участь осіб у бойових діях.

При цьому, суд звертає увагу, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач як на підставу правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, не можуть змінювати приписів Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII.

Так, на час виникнення спірних правовідносин одночасно діяли Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV та Постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова КМУ від 08.04.2021 № 325), якою затверджений Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі - Порядок).

Виходячи із визначених у ч. 3 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги у 2021 році слід застосовувати не Постанову КМУ від 08.04.2021 № 325, а Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України від 09.07.2003 №1058-IV) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі - Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX) визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у 2021 році з 1 січня становить 1769 гривень.

Так, судом встановлено, що позивач є учасницею бойових дій, у зв`язку з чим має право на одержання пільг, встановлених для даної категорії осіб, зокрема на щорічну разову грошову допомогу. Виходячи з приписів ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII, відповідач 1 повинен був нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020-2021 роки у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, натомість у зазначеному періоді ним вказана грошова допомога була нарахована у меншому від встановленого законом розмірі, а саме: у 2020 році 1 390,00 грн.; у 2021 році 1 491,00 грн.

Отже, суд вважає, що у даному випадку відповідачем 1 була допущена протиправна бездіяльність, яка полягала у не нарахуванні та невиплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV.

Посилання відповідача 1 на те, що у даній справі він не є належним відповідачем, спростовується висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленими у рішенні від 29.09.2020 по зразковій справі № 440/2722/20, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що органами, уповноваженими здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, є Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2019 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як попередньо було зазначено судом, Конституційний Суд України своїм рішенням від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №3-р/2020 вказане окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» визнане неконституційним та таким, що втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а саме з 27.02.2020, і зворотної дії у часі не має.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 152 Конституції України, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2019 рік у розмірі, передбаченому у ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV. А тому, дана вимога не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV.

Крім того, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки бездіяльності відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2019-2021 роки у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, суд з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020-2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Натомість у задоволенні вказаних позовних вимог в частині 2019 року слід відмовити з підстав, викладених вище.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020-2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Оцінюючи факт допущення відповідачем 2 протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, суд виходить із такого.

07.05.2022 Кабінет Міністрів України у Постанові від 07.05.2022 №540, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначив, що:

1) виплата щорічної разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі грошова допомога), здійснюється у 2022 році у розмірах не менше, ніж у 2021 році;

2) виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється:

органами Пенсійного фонду України особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 р., шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій;

структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - особам, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 р., шляхом перерахування коштів на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби, а особам, які не є військовослужбовцями, поліцейськими, особами начальницького та рядового складу, на поточні рахунки таких осіб в уповноважених банках (п. 2 Постанови КМУ від 07.05.2022 №540).

Крім того, Постановою КМУ від 07.05.2022 № 540 був затверджений Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі Порядок).

Відповідно до п.п. 2, 3, 5 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є, зокрема, щодо виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року, Пенсійний фонд України. Бюджетні кошти розподіляються Мінсоцполітики в межах бюджетних призначень і спрямовуються: Пенсійному фонду України відповідно до поданої ним заявки щодо сум грошової допомоги, що включені у відомості (списки) на виплату пенсій за червень 2022 р., на підставі інформації, що обробляється в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах), та витрат на оплату послуг, пов`язаних із виплатою та доставкою грошової допомоги, що проводиться організацією, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання.

Згідно з Порядком разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, 1491,00 грн.

Тобто, станом на дату виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII та постанова КМУ від 07.05.2022 № 540.

При цьому, суд звертає увагу, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач 2 як на підставу правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, не можуть змінювати приписів Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII.

Виходячи із визначених у ч. 3 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової у 2022 році слід застосовувати не Постанову КМУ від 07.05.2022 № 540, а Закон України від 22.10.1993 №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Також у контексті оцінки спірних правовідносин суд приймає до уваги актуальну правозастосовну практику суду касаційної інстанції з даного питання.

Так, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.06.2023 по справі № 560/8064/22, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною даному публічно-правового спору, виснувала правову позицію, що відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Однак, спеціальним нормативним актом, який визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, є Закон України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон України від 12.05.2015 № 389-VIII).

При цьому Верховний Суд зазначав, що окремі особливості тимчасового обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у зв`язку з введенням воєнного стану визначені ст. 6 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII, п. 5 ч. 1 якої визначено, що в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З урахуванням наведеного, до спірних відносин у справі, яка розглядається при визначенні розміру щорічної допомоги до 5 травня у 2022 році не можуть бути застосовані нормативно-правові акти органів державної влади (Бюджетний кодекс України та Постанова КМУ від 07.05.2022 № 540), які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII, оскільки вони є такими, що суперечать статті 17 Основного Закону та спеціальному законодавству, яке регулює забезпечення державою соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України шляхом надання їм пільг і гарантій соціального захисту відповідно до законодавства, які є пріоритетними й мають безумовний характер, а мають бути застосовані саме положення статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII, як спеціального законодавства, яке регулює спірні відносини та ухвалене з метою конкретизації приписів Конституції.

Враховуючи, що на момент виникнення спірних правовідносин одночасно чинні норми Порядку та положення ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII у редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, які по-різному визначають розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році, приймаючи до уваги ієрархію нормативно-правових актів, застосуванню підлягають саме положення вказаного Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Отже, вбачається, що відповідач 2 повинен був нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII у редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, однак безпідставно не зробив цього, чим допустив відповідну протиправну бездіяльність.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки бездіяльності відповідача 2 щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, суд з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, доведено факт допущення відповідачем 1 протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, а також факт допущення відповідачем 2 протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV.

Крім того, позивач обґрунтував наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020-2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, а також для зобов`язання відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Натомість, позивачем не обґрунтовані правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2019 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV, а також для зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня 2019 року

У свою чергу, суд вважає, що відповідач не надав суду докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є частково обґрунтованим та таким, що підлягає, відповідно, частковому задоволенню, а саме у зазначеній вище частині.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 139, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миру, буд. 70), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (, 36023, м. Полтава, вул. Ціолковського, буд. 4), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України у Полтавській області (, 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9-А), про визнання протиправною бездіяльності суб`єктів владних повноважень та зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020-2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учасниці бойових дій недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 12 вересня 2023 року.

Суддя О.В. Прудивус