Справа № 420/11670/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №64 від 03.05.2023 р., прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 22 березня 2023 року, із зарахуванням до стажу роботи за Списком №1 періодів роботи на посаді лікаря-інтерна в рентгенодіагностичному відділенні Міської клінічної лікарні №11 з 16.10.2000 року по 01.09.2001 р., а з 01.11.2004 року по 25.07.2014 рік на посаді лікаря-рентгенолога в ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA» та з 28.07.2014 року по 21 березня 2023 року на посаді лікаря-рентгенолога в ТОВ «Медичний центр «Медікап».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова пенсійного органу ґрунтувалась на тому, що необхідний пільговий стаж за списком № 1 - відсутній. За доданими документами до стажу за Списком №1 не зараховано період роботи з 01.11.2004 по 25.07.2014, оскільки в наданій довідці №11 від 12.07.2022 відсутнє посилання на постанову КМУ та невірно вказаний номер додатку, період з 28.07.2014-28.07.2022 згідно пільгової довідки 105 від 28.07.2022, оскільки даних ОК- 5 від 29.07.2022 заявниця в цей період працювала в інших організаціях. Необхідний вік для призначення пенсії становить 50 років, а вік заявниці 46 років.

На переконання позивача, для вирішення даного спору встановленню, передусім, підлягає норми якого нормативного акту слід застосовувати при визначенні права ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, а саме: Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (досягнення особою 50-річного віку, наявність страхового стажу не менше 20 років, у тому числі на відповідних роботах не менше 7 років 6 місяці) чи Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1 -р/2020 (досягнення особою 45-річного віку, наявність страхового стажу не менше 15 років, у тому числі на відповідних роботах не менше 7 років 6 місяців).

За твердженням позивача, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням від 04.06.2019 року №2-р/2019 по справі №1-13/2018(1844/16, 3011/16), а не Закону № 1058-ІV.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 з 16.10.2000 року позивач була прийнята на роботу лікарем-інтерном в рентгенодіагностичне відділення Міської клінічної лікарні №11, де пропрацювала по 01.09.2001 р (записи № 8, 9), а з 01.11.2004 року зарахована лікарем-рентгенологом в ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA» де пропрацювала по 25.07.2014 рік (записи № № 12, 13, 14, 15, 16), а з 28.07.2014 року по теперішній час позивачка працює в ТОВ «Медичний центр «Медікап» на посаді лікаря-рентгенолога (запис №17).

Трудова книжка ОСОБА_1 відповідно до положень внесення записів до неї заповнена.

Окрім того, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 було подано довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за Списком №1 - від 12.07.2022 №11, від 12.07.2022 р. №97, виданих ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA», від 12.07.2022 №323 та від 28.07.2022 №105, виданих ТОВ «Медичний центр «Медікап» та від 21.04.2023 р. №22, виданої ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA» і довідку ТОВ «МЕДКОР ЮГ» від 20.04.2023 р. №13.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 25.05.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

29.05.2023 року за вхід.№ЕП/19634/23 надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки позивачка не досягла встановленого законодавством віку (позивачці, на дату звернення 46 років, натомість встановлений законом поріг 50 років), то позивачка не має права виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

31.05.2023 року за вхід.№17644/23 надійшла відповідь на відзив, де представником позивача зазначається наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стале роботи та період роботи, є трудова книжка, оригінал, якої надавався до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії і тому неврахування пільгового стажу з невідомих причин є порушенням конституційного права ОСОБА_1 на соціальний захист.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або записів у ній. Трудова книжка ОСОБА_1 відповідно до положень внесення записів до неї заповнена.

Що стосується твердження щодо роботи заявниці в період з 28.07.2014-28.07.2022 в інших організаціях, то Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 року по справі №580/402/17 вказав, що та обставина, що у спірний період позивач у вільний від основної роботи час працював за сумісництвом лікарем-рентгенологом не спростовує права останнього на включення до пільгового стажу періоду роботи на посаді лікаря - рентгенолога зі шкідливими умовами праці протягом повного робочого дня.

У зв`язку з тим, що спеціальний стаж ОСОБА_1 за Списком №1 становить більше 10 років, то вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення 45 років, згідно з п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

01.06.2023 року за вхід.№ЕП/20138/23 надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому наголошено, що на підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж позивача склав 27 років 01 місяць 19 днів, пільговий стаж відсутній, тому було винесено відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Вік позивача становить 46 років, працює.

Також відповідач зазначає, що не можливо зарахувати пільговий стаж:

зазначений в довідці від 21.04.2023 №22, виданої ТОВ МЦ «ІНТО-САНА», оскільки довідка не відповідає додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, а саме: відсутній підпис третьої відповідальної особи;

період 01.11.2004 - 25.07.2014, згідно пільгової довідки №11 вiд 12.07.2022, оскільки відсутнє посилання на Постанову КМУ та невірно вказано номер додатку;

період 28.07.2014-28.07.2022, згідно пільгової довідки №105 вiд 28.07.2022, оскільки згідно даних ОК-5 вiд 29.07.2022, заявниця в цей період працювала в інших організаціях.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії 25.04.2023 року, тобто після досягнення 46 років.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 19.04.1994 року, з 16.10.2000 року позивач була прийнята на роботу лікарем-інтерном в рентгенодіагностичне відділення Міської клінічної лікарні №11, де пропрацювала по 01.09.2001 р (записи № 8, 9), а з 01.11.2004 року зарахована лікарем-рентгенологом в ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA» де пропрацювала по 25.07.2014 рік (записи № № 12, 13, 14, 15, 16), а з 28.07.2014 року по теперішній час позивачка працює в ТОВ «Медичний центр «Медікап» на посаді лікаря-рентгенолога (запис № 17).

25.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 03.05.2023 р. (за принципом екстериторіальності) відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу.

За доданими документами до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано періоди:

зазначений в довідці від 21.04.2023 №22, виданої ТОВ МЦ «ІНТО-САНА», оскільки довідка не відповідає додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, а саме: відсутній підпис третьої відповідальної особи;

період 01.11.2004 - 25.07.2014, згідно пільгової довідки №11 вiд 12.07.2022, оскільки відсутнє посилання на Постанову КМУ та невірно вказано номер додатку;

період 28.07.2014-28.07.2022, згідно пільгової довідки №105 вiд 28.07.2022, оскільки згідно даних ОК-5 вiд 29.07.2022, заявниця в цей період працювала в інших організаціях.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції чинній до 01.01.2018, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: серед іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон України Про пенсійне забезпечення, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII від 02.03.2015) віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали у період з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Закон №213-VIII від 02.03.2015 набув чинності з 01.04.2015.

Таким чином, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII від 03.10.2017), яким текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII від 03.10.2017 наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), зокрема, статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII.

Стаття 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, суд зазначає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.

Відносно позивача правила зазначених вище Законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII та 50 років за п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, як встановлено судом, ГУ ПФУ в Харківській області, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 оскаржуваним рішенням, вказує, що позивач не досягла пенсійного віку необхідного саме відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV 50 років.

Водночас, приписи пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, на підставі яких відмовлено позивачу у призначенні пенсії, є аналогічними за змістом нормі Закону України Про пенсійне забезпечення (пункт а частини 1 статті 13), яка визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) згідно рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

При цьому, суд звертає увагу на те, що у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом №213-VIII вказав (п.4.4), що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, у цьому випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

У цьому випадку є чинними одночасно два закони, які відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 стосовно параметру вікового цензу. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області в оскаржуваному рішенні взагалі не досліджувалося право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням прийнятого Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Як встановлено судом з оскаржуваного рішення від 03.05.2023 р., пенсійний орган основною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу є відсутність у неї пенсійного віку, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. Однак, судом встановлено, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №1-р/2020 від 23.01.2020, позивач має право на призначення пенсії при досягненні 45-річного віку у відповідності до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, відповідно до п.1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав не досягнення відповідного віку, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Щодо наявності у позивача необхідного пільгового стажу, суд вважає необхідним відмітити наступне.

Як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не зараховано до пільгового стажу:

зазначений в довідці від 21.04.2023 №22, виданої ТОВ МЦ «ІНТО-САНА», оскільки довідка не відповідає додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, а саме: відсутній підпис третьої відповідальної особи;

період 01.11.2004 - 25.07.2014, згідно пільгової довідки №11 вiд 12.07.2022, оскільки відсутнє посилання на Постанову КМУ та невірно вказано номер додатку;

період 28.07.2014-28.07.2022, згідно пільгової довідки №105 вiд 28.07.2022, оскільки згідно даних ОК-5 вiд 29.07.2022, заявниця в цей період працювала в інших організаціях.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, за правилами п.п.1,2,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637(далі Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Так, згідно записів у трудовій книжки позивача серії НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу лікарем-інтерном в рентгенодіагностичне відділення Міської клінічної лікарні №11, де пропрацювала по 01.09.2001 р (записи № 8, 9), а з 01.11.2004 року зарахована лікарем-рентгенологом в ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA» де пропрацювала по 25.07.2014 рік (записи № № 12, 13, 14, 15, 16), а з 28.07.2014 року по теперішній час позивачка працює в ТОВ «Медичний центр «Медікап» на посаді лікаря-рентгенолога (запис № 17).

Відповідно до ст. 75 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації здійснюються відповідними закладами фахової передвищої та вищої освіти, а також через інтернатуру, лікарську резидентуру, клінічну ординатуру, аспірантуру і докторантуру згідно із законодавством про освіту.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28 жовтня 2002 року затверджено Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я. Відповідно до розділу 3 цього Переліку, посада «лікаря-інтерна» (пункт 36) належить до «лікарів-спеціалістів» за відповідною спеціальністю.

Крім цього, відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 78 Охорона здоров`я, затвердженого та впроваджено в дію наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року №117, посада «лікаря- інтерна» (пункт 17) належить до посад «Фахівців».

Цим довідником також визначено, що до «фахівців» належать професії, які потребують від працівника кваліфікації за дипломом про вищу освіту, яка відповідає рівню молодшого спеціаліста, бакалавра або спеціаліста, що проходить післядипломну підготовку (стажування або інтернатуру).

Характеризується Лікар-інтерн тим, що виконує навчальний план і програму інтернатури за відповідною спеціальністю під керівництвом лікаря, керівника базового закладу охорони здоров`я та закріпленого за ним викладача кафедри вищого медичного навчального закладу. Набуває, поглиблює і удосконалює професійні знання, вміння та навики. Бере активну участь у виконанні всіх видів лікарської діяльності, передбачених вимогами освітньо-кваліфікаційної характеристики. Проходить піврічний (річний) та підсумковий контроль професійної практичної підготовки згідно з планом і програмою. По закінченні терміну підготовки в інтернатурі проходить атестацію на визначення знань та практичних навиків з присвоєнням звання "лікар-спеціаліст". Дотримується принципів медичної деонтології. Веде лікарську документацію та інше.

Одночасно, в листі Міністерство охорони здоров`я від 22.01.2010 № 10.03.67/136 "Пояснення постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року №1418 "Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою освітою" підтверджує, що період проходження інтернатури зараховується до стажу роботи, який дає право на виплату надбавки за вислугу років лікарям.

Отже, період роботи лікарем-інтерном має бути включений до спеціального стажу роботи працівника охорони здоров`я.

При цьому, не зважаючи на наявність записів у трудовій книжці, позивачем до заяви про призначення пенсії було подано довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за Списком №1 - від 12.07.2022 №11, від 12.07.2022 р. №97, виданих ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA», від 12.07.2022 №323 та від 28.07.2022 №105, виданих ТОВ «Медичний центр «Медікап» та від 21.04.2023 р. №22, виданої ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA» і довідку ТОВ «МЕДКОР ЮГ» від 20.04.2023 р. №13.

У довідках вказано також про проведення атестації робочих місць згідно наказів від 02.10.2007 р. №22, від 06.01.2017 року Акт перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №15-01-011/0104.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992.

Втім варто відмітити, що основна мета атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок №442, постанова № 442 відповідно) полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у сфері реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а зазначила: на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Щодо зауважень відповідача про відсутність підпису третьої відповідальної особи та відсутності посилання на Постанову КМУ та невірного вказаного номеру додатку.

Судом установлено та записами трудової книжки підтверджується, що у спірний період позивач виконувала роботу за посадами та/або професіями, що передбачалися чинним на той момент Списками.

Слід зазначити, що означені обставини й не заперечується відповідачами, останні посилаються виключено на недоліки уточнюючих довідок, що по-перше свідчить про надмірний формалізм суб`єкта владних повноважень, а по-друге покладення на позивача зайвого обов`язку, який до речі мав виконати сам орган ПФУ, адже такі повноваження останнього є виключними.

Суд зазначає, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Що стосується твердження щодо роботи заявниці в період з 28.07.2014-28.07.2022 в інших організаціях, то Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 року по справі №580/402/17 вказав, що та обставина, що у спірний період позивач у вільний від основної роботи час працював за сумісництвом лікарем-рентгенологом не спростовує права останнього на включення до пільгового стажу періоду роботи на посаді лікаря - рентгенолога зі шкідливими умовами праці протягом повного робочого дня.

З урахуванням викладеного, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, та, з урахуванням ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області №64 від 03.05.2023 р. щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області (як територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера) призначити позивачу таку пенсію з 25.04.2023, та здійснити нарахування та виплату призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, зарахувавши до пільгового стажу спірні періоди.

При цьому, суд відмічає, що у справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

У даному випадку, позивач зверталась із заявою до ГУ ПФУ в Одеській області, заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області та прийнято відповідне рішення за результатом розгляду заяви позивача за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, а відтак, електронна пенсійна справа, яка була отримана для опрацювання, була повернена (передана) засобами програмного забезпечення органом, що нараховує та виплачує позивачу пенсію за місцем фактичного проживання особи, тобто Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно вимог ст. 85 Закону України Про пенсійне забезпечення, ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що з заявою позивач звертався саме до ГУ ПФУ в Одеській області та де і перебуває пенсійна справа позивача, суд дійшов висновку, що належним та цілком ефективним способом порушених прав позивача є зобов`язання саме ГУ ПФУ в Одеській області призначити спірну пенсію.

Щодо дати призначення пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При цьому, як вже зазначалось, відповідно до п.1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Як встановлено судом, 45 років (вік, з якого призначається пенсія за віком відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991) ОСОБА_1 виповнилось 21.03.2022 р.

Із заявою про призначення пенсії позивач звернулася до територіального органу ГУ ПФУ в Одеській області 25.04.2023 р., тобто через 1 рік 1 місяць. Таким чином, суд визначає, що позивачу має бути призначена пенсія саме з дня звернення за пенсією, 25.04.2023 року, а не з 22.03.2023 року, як просила позивач, оскільки заява була подана пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №64 від 03.05.2023 р., прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25 квітня 2023 року, із зарахуванням до стажу роботи за Списком №1 періодів роботи на посаді лікаря-інтерна в рентгенодіагностичному відділенні Міської клінічної лікарні №11 з 16.10.2000 року по 01.09.2001 р., а з 01.11.2004 року по 25.07.2014 рік на посаді лікаря-рентгенолога в ТОВ «Медичний центр «INTO-SANA» та з 28.07.2014 року по 21 березня 2023 року на посаді лікаря-рентгенолога в ТОВ «Медичний центр «Медікап».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення підписано 12.09.2023 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній черговій відпустці.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , телефон: , електронна пошта: )

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Н.В. Потоцька