Справа № 260/6683/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2023 року м. Ужгород№ 260/6683/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якому просить:

1) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 02.02.2023 року № 93 та від 04.07.2023 року №93.

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 , для обчислення розміру пенсії період роботи з 01 вересня 1977 року по 06 вересня 1978 року в Мукачівському дошкільному навчальному закладі №17 та період роботи з 22 січня 1979 року по 08 жовтня 1996 року на заводі «Мукачівприлад» який в подальшому перейменований в ПАТ «Мукачівприлад» в страховий стаж та призначити їй пенсію за віком з моменту настання права на пенсію за віком, тобто з 11 березня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.02.2023 №93 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування відмови зазначив, що за даними документами до страхового стажу неможливо зарахувати стаж згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.09.1977 року, так як ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 , що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 року за №110. Також для підтвердження періодів роботи з 22.01.1979 по 08.10.1996 необхідно надати довідку ще про перейменування організації. 27.06.2023 року позивач повторно звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач 2 прийняв рішення №93 від 04.07.2023 про відмову у призначенні пенсії з тих самих підстав, що вказані у відмові від 02.02.2023 року. Позивач не погоджується з такими рішеннями та вказує на те, що працівник не може відповідати за правильність ведення та заповнення трудової книжки.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

14 серпня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надало суду письмовий відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що за наслідками розгляду заяв позивача прийняті законні та обґрунтовані рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

18 серпня 2023 року надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано такі періоди: робота згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 10.09.1977 року, оскільки ім`я ОСОБА_2 зазначена на титульній сторінці не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ; робота з 22.01.1979 року по 08.10.1996 року згідно з довідкою від 15.07.2020 року №75, оскільки відсутня інформація про перейменування організацій; робота з 01.09.1977 року по 06.09.1978 року згідно з довідками від 12.06.2020 року №01-10/32, оскільки надані дві однакові довідки на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Для зарахування вказаного періоду роботу необхідно здійснити перевірку первинних документів, на підставі яких було видано вказані довідки. Для зарахування вищезазначених періодів необхідним є надання уточнюючих довідок, що видані на підставі первинних документів підприємства, де працювала позивачка, відповідно до Порядку № 637 із зазначенням правильного імені та довідки про перейменування організації. Загалом страховий стаж ОСОБА_1 склав 12 років 6 місяців 14 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком у віці 63 років. Виходячи із зазначеного, Головним управлінням прийняті правомірні та обгрунтовані рішення № 93 від 02.02.2023 та 04.07.2023 про відмову у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідної тривалості страхового стажу. Звертає увагу суду, що органами Пенсійного фонду не покладається відповідальність на позивача щодо порушення порядку заповнення трудових книжок підприємствами, установами, організаціями, а лише зазначаються правові наслідки за порушення порядку заповнення трудових книжок, зокрема, не зарахування періодів до страхового стажу.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №93 від 02.02.2023, яке обґрунтоване тим, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить для 63-х річного віку від 20 років, а страховий стаж позивача становить 12 років 06 місяців 14 днів. При цьому за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача неможливо зарахувати стаж згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1977 року, оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 , що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 року за №110. Для підтвердження стажу надані дві однакових довідки від 12.06.2020 №01- 10/32 видані на ім`я ОСОБА_2 інша на ОСОБА_3 . Додатково: для підтвердження періодів роботи з 22.01.1979 по 08.10.1996 необхідно надати довідку ще про перейменування організації.

27.06.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №93 від 04.07.2023, яке обґрунтоване тим, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить для 63-х річного віку від 20 років, а страховий стаж позивача становить 12 років 06 місяців 14 днів. При цьому за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до трудового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1977 року, оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ; період роботи з 22.01.1979 року по 08.10.1996 року згідно з довідкою від 15.07.2020 року №75, оскільки відсутня інформація про перейменування організації; період роботи з 01.09.1977 року по 06.09.1978 року згідно довідок від 12.06.2020 року №01-10/32, оскільки надані дві однакові довідки на ім`я ОСОБА_2 інша ОСОБА_3 .

Вважаючи такі рішення протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, не менше 29 років.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Так, зі змісту вказаного рішення, до підрахунку загального страхового стажу позивача не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_3 від 10.09.1977 року, оскільки ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 , а також відсутня інформація про перейменування організації. Необхідні уточнюючі довідки за періоди роботи згідно трудової книжки, що і стало підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії.

З даного приводу суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року, справа №127/9055/17.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період з 01.09.1977 року по 06.09.1978 року, з 22.01.1979 року по 08.10.1996 року, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про вказані періоди роботи.

Судом досліджено трудову книжку позивача, та встановлено, що всі спірні записи в трудовій книжці зроблені у відповідності до чинного у відповідний час нормативно-правового акту - Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162.

Згідно з вказаною Інструкцією заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Позивачем до позовної заяви було надано копію трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1977 року, де завідувачем Мукачівського ДНЗ №17 внесено виправлення імені позивача на «Любов» з відміткою «виправленому вірити», печаткою установи та підписом уповноваженої особи, з тексту якого вбачається, що ім`я позивача « ОСОБА_3 », що відповідає паспортним даним позивача. Отже дана обставина підтверджує факт приналежності даної трудової книжки одній особі і посилання відповідача на невідповідність ім`я паспортним даним, є необгрунтованим.

Окрім вказаного, позивачем при поданні заяви про призначення пенсії подано довідку від 12.06.2020 №01-10/32, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнята на посаду помічника вихователя з 01.09.1977 року згідно наказу №23, та звільнена за власним бажанням з 06.09.1978 року наказом №17 (аналогічний запис міститься в трудовій книжці НОМЕР_3 від 10.09.1977 року), що також підтверджує приналежність даної трудової книжки ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового та пільгового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Згідно п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачає надання додаткових документів для підтвердження трудового стажу лише за умови, що в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Натомість записи трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10.09.1977 року не містять неправильних чи неточних даних.

Крім того, Верховний Суд, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України, у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд зазначає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

При цьому працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Відповідачі в свою чергу не надали суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за весь період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Що стосується посилання відповідачів на незарахування періоду роботи 22.01.1979 року по 08.10.1996 року згідно з довідкою від 15.07.2020 року №75, оскільки відсутня інформація про перейменування організації суд вказує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідачі наділені правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідачі таким правом не скористалися.

Серед критеріїв, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відтак, на переконання суду, не може слугувати причиною порушення прав та інтересів особи на належне соціальне забезпечення сумніви пенсійного органу щодо певних записів у трудовій книжці та відсутність інших підтверджуючих документів.

Крім того позивачем подано до пенсійного органу архівну довідку від 15.07.2020 №75, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала в ПАТ «Мукачівприлад» з 22.01.1979 року по 08.10.1996 року, що також підтверджується записами 3-5 трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1977 року.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №93 від 02.02.2023 та №93 від 04.07.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та їх скасування.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію, враховуючи висновок суду про протиправність дій відповідача 2 та скасування рішень про відмову у призначенні пенсії, а також зважаючи на наявність необхідних документів, які в сукупності підтверджують право позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що зобов`язання призначити пенсію ОСОБА_1 буде належним та ефективним захистом прав особи.

Разом з цим позивач просить призначити пенсію з 11.03.2023, тобто з моменту набуття права на призначення пенсії за віком.

Так як позивач досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком (63 роки) та за наявності відповідного страхового стажу, а із заявою про призначення пенсії звернулася 22.02.2023 року, тобто до досягнення 63 років, то пенсія має бути призначена саме з моменту набуття права на призначення пенсії за віком.

Відповідно до п.14-6.2. Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається, зокрема, за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Оскільки позивачу 63 роки виповнилося 11.03.1960, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , то позивач набула право на призначення пенсії за віком з 12.03.2023.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідачі, заперечуючи проти позову не довели, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 2147,20 грн., тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача 2, протиправні рішення яких стали підставою для виникнення даного спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 246, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №93 від 02.02.2023 та рішення №93 від 04.07.2023 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 вересня 1977 року по 06 вересня 1978 року в Мукачівському дошкільному навчальному закладі №17 (запис №1-2 трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1977 року) та період роботи з 22 січня 1979 року по 08 жовтня 1996 року (запис №3-5 трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1977 року) на заводі «Мукачівприлад», який в подальшому перейменований в ПАТ «Мукачівприлад», та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту набуття права на призначення пенсії за віком, а саме: 12.03.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович