Справа № 240/26493/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

13 вересня 2023 року м. Житомир справа № 240/26493/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменко О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, в якій просить:

- вжити заходів забезпечення адміністративного позову у справі за його позовом про визнання протиправними та скасування наказу Голови Державної прикордонної служби України від 22.07.2023 №1058 - ОС «Про особовий склад» до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі, шляхом призупинення дії наказу Голови Державної прикордонної служби України від 22.07.2023 №1058 - ОС «Про особовий склад», в частині призначення його заступником начальника штабу - начальником відділу управління службою штабу НОМЕР_1 прикордонного загону, звільнивши з посади заступника начальника штабу - начальника відділу організації прикордонної служби штабу НОМЕР_2 прикордонного загону, згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду - для більш доцільного використання за напрямком підготовки або спеціальністю);

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін імені ОСОБА_2 направити його для проходження обов`язкового щорічного медичного огляду військово - лікарською комісією до Головного військово - медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (м. Київ) та визначення ступені придатності до військової служби як визначено пунктом 275 Положення.

Подану заяву аргументує тим, що захід забезпечення позову, як зупинення дій пункту наказу Голови Державної прикордонної служби України від 22.07.2023 №1058 - ОС «Про особовий склад» в частині його призначення до іншого прикордонного загону на рівнозначну посаду тимчасово унебезпечує від настання негативних наслідків, так як такий наказ, на думку ОСОБА_1 , є неправомірним та таким, що не ґрунтується на вимогах Законів України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову слід врахувати наступне.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 153 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, з викладених норм слідує, що забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності обставин визначених ч.2 ст.150 КАС України, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Зокрема, варто зазначити, що розглядати заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що існує реальна загроза істотного ускладнення виконання чи невиконання рішення суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Застосований судом захід забезпечення позову має відповідати вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, ОСОБА_1 звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви, вважає, що позиція посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка викладена в листах, щодо відсутності підстав для скасування наказу про призначення його в інший орган охорони державного кордону та відсутності порушень вимог Положення про проходження громадян України військової служби Державній прикордонній службі України, під час його призначення, не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому таке рішення є неправомірним та недоцільним, а пункт наказу Голови Державної прикордонної служби України від 22.07.2023 №1058 - ОС «Про особовий склад», що стосується його призначення підлягає скасуванню, оскільки наявні законні підстави для проходження ним військової служби по місцю його проживання. Наголошує, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є необхідним та співмірним розмірам позовних вимог його як позивача, оскільки не зупинення дії оскаржуваного наказу може негативно вплинути на його стан здоров`я, як військовослужбовця, який має статус особи з інвалідністю та є обмежено придатним до військової служби і на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в лікарні де проходить обстеження, лікування та реабілітацію.

Отже, ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про забезпечення позову, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту наказу Голови Державної прикордонної служби України від 22.07.2023 №1058 - ОС «Про особовий склад».

Суд, дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, дійшов висновку про недоведеність позивачем існування, визначених у статті 150 КАС України обставин, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами (в даному випадку такі відсутні).

При цьому, слід відмітити, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення в справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Вказана позиція викладена у постанові від 28.03.2018 Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/521/17.

У питанні вжиття заходів забезпечення позову Верховний Суд сформував сталу правову позицію щодо застосування норм процесуального права, яка полягає в наступному: безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди й мати наслідки, які позивачка оцінює негативно.

Проте, суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Відтак, позивач як на підставу очевидності протиправних дій посилається на незаконність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Однак, суд вважає, що наведені позивачем обставини щодо очевидності протиправності рішення не є достатніми, безспірними та доведеними.

Разом із тим, сам факт подання заяви про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви не вказує про наявність ознак очевидної протиправності рішення відповідача, а тому не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Оцінити вказані підстави суд може під час розгляду справи після подання до суду позовної заяви.

В той же час, позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд виходить із того, що після подання до суду позовної заяви щодо оскарження наказу Голови Державної прикордонної служби України від 22.07.2023 №1058 - ОС «Про особовий склад» кінцевою метою позивача, за результатом розгляду справи по суті є поновлення на посаді яку він раніше займав.

Тому, забезпечивши цей позов шляхом зупинення дії наказу в частині призначення позивача заступником начальника штабу - начальником відділу управління службою штабу НОМЕР_1 прикордонного загону, суд фактично продовжить службові відносини між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньою посадою. Тобто, такі правові наслідки будуть аналогічні тим, що могли б настати у разі задоволення позову.

Отже, задоволення заяви позивача вказуватиме на те, що судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку. В даному випадку висновок щодо очевидності протиправності оскаржуваного наказу може бути зроблений судом лише за результатами розгляду справи по суті.

А тому, у контексті наведеного слід відмітити, що забезпечення позову шляхом вказаним позивачем у поданій заяві, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Суд звертає увагу на те, що застосування такого заходу забезпечення позову, який просить позивач, є неможливим без дослідження усіх обставин справи, що в свою чергу, входить до предмету доказування.

Щодо забезпечення позову шляхом зобов`язання 9 прикордонного загону імені ОСОБА_2 направити його для проходження обов`язкового щорічного медичного огляду військово - лікарською комісією до Головного військово - медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (м. Київ) та визначення ступені придатності до військової служби як визначено пунктом 275 Положення, суд вважає за необхідне вказати таке.

Частиною 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено:

- зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, у контексті викладеного слід відмітити, що положеннями КАС України передбачені виняткові шляхи, якими може бути забезпечено позов, у той час, можливість забезпечити позов шляхом зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень, вказаною нормою не встановлено, такі вимоги може містити лише позовна заява.

З огляду на що, вимога ОСОБА_1 щодо направлення його для проходження обов`язкового щорічного медичного огляду та визначення ступені придатності до військової служби до задоволення не підлягає.

Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що існування інституту забезпечення позову, обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини. Ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке на думку останньої є порушеним.

Водночас використання засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади.

Враховуючи співвідношення інтересу заявника із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для інших заінтересованих осіб, суд дійшов висновку, що обрані ним заходи забезпечення позову не є співмірними із вимогами, які висуває до відповідача.

Доводи позивача не доведені належними та допустимими доказами у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявність ознак протиправності прийнятого наказу відповідача може бути виявлена тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, під час розгляду справи по суті, у разі подання до суду позовної заяви, а зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, не відповідає інституту забезпечення позову.

Тобто, висновок суду про правомірність чи протиправність дій відповідача, може бути викладено тільки у рішенні, прийнятому за наслідками розгляду справи.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання до суду позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 150-154, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Єфіменко