Справа № 640/21234/22
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року № 640/21234/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Черкаської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, Черкаської обласної прокуратури (далі також відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 19 жовтня 2022 року № 183дп-22 про притягнення прокурора Черкаської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

- визнати протиправним та скасувати наказ Черкаської обласної прокуратури від 02 листопада 2022 року № 283к про застосування до прокурора Черкаської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Колесніковій І.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 14 серпня 2023 року суд, заслухваши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд звертає увагу на те, що 15 березня 2023 року набули чинності зміни до статті 73 Закону України «Про прокуратуру» (Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення добору та підготовки прокурорів» від 14 квітня 2022 року № 2203-ІХ), якими визначено, що органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів є Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів.

16 березня 2023 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни щодо перейменування юридичної особи.

У зв`язку з наведеним суд вважає за необхідне уточнити найменування відповідача у справі - Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, в якості Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі також Комісія, відповідач-1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність визначених законом підставі для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Окремо наголошує на порушенні порядку розгляду відповідної дисциплінарної справи.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідачі, у наданих суду відзивах наголошують на прийнятті оскаржуваних рішень відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданих суду відзивах.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходить публічну службу на посаді прокурора Черкаської окружної прокуратури Черкаської області.

До кола його посадових обов`язків серед іншого входить здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Позивач здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000228 та 25 квітня 2019 року погодив повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1, 3 статті 297 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи, підозрювана ОСОБА_2 , на час вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень перебувала в стані неосудності.

У зв`язку з цим, відповідно до глави 39 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), слідчим змінено порядок досудового розслідування та 21 червня 2019 року прокурором Корновенком B.C. затверджено клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_2 примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених частиною 1, 3 статті 297 КК України.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року по справі № 707/1562/19 в задоволенні клопотання відмовлено, а провадження в справі закрито на підставі частини 3 статті 513 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_2 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1, 3 статті 297 КК України.

Вказану ухвалу суду першої інстанції позивачем оскаржено в апеляційному порядку, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року по даній справі апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

07 лютого 2022 року до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів надійшла дисциплінарна скарга керівника Черкаської обласної прокуратури від 27 січня 2022 року про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_3 .

За результатами перевірки, проведеної в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі, 01 серпня 2022 року членом Комісії складено висновок про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора ОСОБА_4 , який із зібраними матеріалами передано на розгляд Комісії.

На підставі вказаного висновку 19 жовтня 2022 року відповідачем-1 прийнято рішення №183дп-22 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

На підставі наведеного рішення Черкаською обласною прокуратурою видано наказ №283-к від 02 листопада 2022 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани з 19 жовтня 2022 року.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом України «Про прокуратуру».

Згідно зі статтею 44 Закону України «Про прокуратуру» тільки за Комісією закріплені повноваження здійснювати дисциплінарне провадження стосовно прокурора.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 45 цього Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Дисциплінарне провадження включає такі етапи: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків.

Відповідно до частин 4 та 10 статті 46 цього Закону після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки. Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Застосування до прокурора дисциплінарного стягнення відповідно до статей 9 та 11 Закону України «Про прокуратуру» здійснюється Генеральним прокурором та керівниками обласних прокуратур на підставі рішення Комісії.

Статтею 22 та частиною 1 статті 25 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор підтримує державне обвинувачення в судовому провадженні щодо кримінальних правопорушень, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені КПК України. Здійснює нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та КПК України.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кримінального правопорушення.

Стаття 9 КПК України регламентує таку загальну засаду судочинства як законність та встановлює такі обов`язки прокурора під час кримінального провадження - неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З матеріалів долученого до матеріалів справи дисциплінарного провадження № 07/3/2-135дс-64дп-22 вбачається, що у провадженні Слідчого відділу Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області) перебували матеріали кримінального провадження № 0000228 від 21 лютого 2019 року за фактом вчинення невстановленими особами з 04 до 21 лютого 2019 року наруги над могилами на кладовищі в с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області, з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною 1 статті 297 КК України.

Постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 22 лютого 2019 року призначено групу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні у складі прокурорів Черкаської місцевої прокуратури (з 15 березня 2021 року - окружної прокуратури) Корновенка B.C. - старший групи, ОСОБА_5 та Міняйло С.С.

Постановою слідчого СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області від 25 квітня 2019 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні з частини 1 статті 297 КК України на частину 3 статті 297 КК України.

25 квітня 2029 року слідчим СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області, за погодженням з прокурором Корновенко B.C., повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_2 за частини 1 та 3 статтею 297 КК України.

Висновком судово-психіатричної експертизи від 10 травня 2019 року № 153 встановлено, що підозрювана ОСОБА_2 на час вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень перебувала у стані неосудності.

21 червня 2019 року прокурором Корновенко B.C. затверджено клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , а саме примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених частинами першою та третьою статтею 297 КК України.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року у справі № 707/1562/19 у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_2 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених частиною першою статті 297 КК України та частиною 3 статті 297 КК України відмовлено. Кримінальне провадження № 0000228 - закрито, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_2 суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 3 статтею 297 КК України.

Вищезазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена прокурором ОСОБА_7 в апеляційному порядку.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі №707/1562/19 апеляційну скаргу прокурора з доповненням до неї залишено без задоволення. Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року - залишено без змін.

Як встановлено судами, обвинувачення стосовно ОСОБА_2 побудовано на припущеннях, а під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних та належних доказів, які спростовують версію захисту про залишення ОСОБА_2 відбитків пальців рук під час збору пожертв на території кладовища та непричетність до дій, які підпадають під ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого статтею 297 КК України.

На переконання судів, наданих стороною обвинувачення доказів, які відповідають критеріям належності та допустимості, у своїй сукупності недостатньо для доведення того, що ОСОБА_2 , застосовуючи фізичну силу, повалила на землю 19 пам`ятників та 3 хрести, чим здійснила наругу на могилах та осквернення пам`яті померлих осіб.

За результатами дослідження процесуальних документів судом встановлено, що протокол огляду місця події від 21 лютого 2019 року з фототаблицею до нього не містить відомостей щодо конкретного точного місця виявлення та вилучення на території кладовища слідів пальців рук, які згідно з висновком судової дактилоскопічної експертизи залишено ОСОБА_2 .

Також, дослідивши фототаблицю до протоколу огляду місця події, на якій зафіксовано повалені пам`ятники та хрести, суд констатував, що вказані споруди є кам`яними й розміщувалися вертикально п`єдесталами, шляхом скріплення цементною основою та залізними штирями, а тому для їх повалення необхідно докласти значні фізичні зусилля.

Суд, мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_2 , звернув увагу на допущені органом досудового розслідування недоліки клопотання в частині формулювання обставин вчинення ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння.

Судами констатовано, що усупереч положень статей 23, 24 КК України, у клопотанні вказано про умисне вчинення протиправних дій ОСОБА_2 , попри те, що вона перебувала в стані, у якому не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також вчинення таких дій повторно, що стало підставою кваліфікації її діянь за частиною третьою статті 297 КК України.

Таким чином, причинами ухвалення таких судових рішень стали неповнота та однобічність проведеного досудового розслідування, відсутність належних допустимих та достатніх доказів вчинення інкримінованих суспільно небезпечних діянь ОСОБА_2 , а також упередженість під час оцінки доказів обвинувачення та неналежний прокурорський нагляд у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням прокурором Корновенком B.C.

На підставі зазначеного Комісією встановлено, що прокурор Корновенко B.C., здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва, реалізуючи свої повноваження, не забезпечив виконання завдань кримінального провадження з дотриманням його загальних засад, принципу законності, тобто неухильного додержання вимог Конституції України, КПК України, вимог інших нормативно-правових актів.

Підставою для юридичної відповідальності прокурора - процесуального керівника є винесення ним незаконних і необґрунтованих процесуальних рішень, вчинення незаконних дій, бездіяльність, неналежне реагування на скарги учасників процесу, потурання порушенням закону з боку осіб, на яких поширюються його процесуальні повноваження.

Суд погоджується з доводами відповідачів про те, що допущені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 порушення вимог КПК України запишись поза увагою процесуального прокурора Корновенка B.C., який при вивченні матеріалів кримінального провадження на предмет наявності достатніх доказів та їх взаємозв`язку перед погодженням повідомлення про підозру особі та при скеруванні до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, не звернув увагу на те, що сукупність зібраних під час слідства доказів у порушення вимог статті 94 КПК України, не є достатньою для прийняття відповідних процесуальних рішень.

Зокрема поза увагою прокурора залишилось недотримання слідчим вимог статті 104 КПК України при складанні протоколу огляду місця події від 21 лютого 2019 року, оскільки він не містить відомостей щодо конкретного точного місця виявлення та вилучення з території кладовища слідів пальців рук, залишених ОСОБА_2 , а сам факт перебування останньої на місці події - кладовищі, не свідчить про вчинення нею правопорушення.

Також прокурор Корновенко B.C. усупереч вимог статей 23, 24 КК України погодив клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру, де вказано про умисне вчинення протиправних дій ОСОБА_2 , попри те, що остання перебувала в стані, у якому не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також вчинення таких дій повторно, що стало підставою кваліфікації її діянь за частиною третьою статті 297 КК України, що потягло за собою закриття судом кримінального провадження на підставі частини третьої статті 513 КПК України через недоведення, що суспільно небезпечні діяння вчинено ОСОБА_2 .

Таким чином, прокурор Корновенко B.C., здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000228 у формі процесуального керівництва, допустив порушення вимог статей 2, 9, 36, 94, частини 1 статті 290 КПК України, статей 23, 24 КК України, пункту 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 28 березня 2019 року № 51.

Дослідивши усі матеріали справи, суд вважає обґрунтованим виносок Комісії про те, що зазначені правові положення у сукупності з обставинами, встановленими в межах дисциплінарного провадження, свідчать про вчинення прокурором ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, а саме неналежного виконання службових обов`язків, відповідальність за який передбачено пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

При цьому твердження позивача, що оскарженими рішеннями невраховані положення частини 3 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставними.

Так, відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» виправдання особи або закриття стосовно неї судом кримінального провадження не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора, який здійснював процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та/або підтримання державного обвинувачення у цьому провадженні, крім випадків умисного порушення ним вимог законодавства чи неналежного виконання службових обов`язків.

У контексті наведених вище обставин в розрізі зазначеного правового регулювання суд дійшов висновку, що виправдання особи у даному випадку сталося у зв`язку із неналежним виконанням прокурором ОСОБА_3 своїх службових обов`язків.

Неналежне виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків під час досудового та судового розгляду кримінальної справи, призвело до безпідставного, за відсутності складу злочину, притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 та як наслідок виправдання особи судом.

Щодо доводів позивача про порушення строку здійснення дисциплінарного провадження суд зазначає таке.

Статтею 46 Закону України «Про прокуратуру» та пунктом 94 Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження зазначено, що дисциплінарне провадження передбачає: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Відповідно до частини 4 статті 46 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 99 Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі.

Згідно з частиною 9 статті 46 Закону України «Про прокуратуру» перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений Комісією, але не більш як на місяць.

Відповідно до частини 10 статті 46 Закону України «Про прокуратуру» член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Тобто, визначені абзацом 1 частини 9 статті 46 Закону України «Про прокуратуру» строки розповсюджуються на перевірку відомостей про наявність підстав для прокурора до дисциплінарної відповідальності під час винесення висновку, а ніяк не розповсюджуються на виготовлення висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

З матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що дисциплінарна скарга до Комісії надійшла 07 лютого 2022 року, остання інформація (матеріали прокуратури Черкаської обласної прокуратури) на вимогу члена Комісії, отримано 11 березня 2022 року, тобто в межах строку проведення перевірки, передбаченого частиною 9 статті 46 Закону України «Про прокуратуру», який закінчувався 07 квітня 2022 року.

Отже, доводи позивача щодо порушення строків проведення перевірки та складення висновку про відсутність дисциплінарного проступку прокурора є не обґрунтованими.

Щодо доводів позивача про закінчення річного строку для притягнення його до дисциплінарної відповідальності суд зазначає таке.

Згідно зі частиною 4 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Днем початку вчинення дисциплінарного проступку варто вважати 21 червня 2019 року - затвердження клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_2 примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000228. З урахуванням його активних дій, зокрема підтримання публічного обвинувачення, оскарження в апеляційному порядку вироку та підтримання своєї позиції у суді, то кінцевою датою слід вважати 30 листопада 2021 року постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом у справі № 707/1562/19 за участю прокурора Корновенка B.C.

Отже, позивач перебував у безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання та неналежне виконання своїх обов`язків, тому таке правопорушення є триваючим.

Такий висновок підтверджується судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у її постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 9901/315/19.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, яке припиняються, або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Триваючі правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його не повністю або неналежним чином. Такі дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Вчиняючи діяння, позивач перебував у стані триваючого, безперервного порушення вимог та положень через невиконання свого обов`язку, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Отже, безпідставні доводи позивача про сплив річного строку для притягнення його до дисциплінарної відповідальності до статті 43 Закону України «Про прокуратуру», оскільки проступок з боку позивача виявився у неправомірній бездіяльності, що тривала протягом часу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення в суді.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 420/3261/19.

З огляду на прийняття Комісією оскаржуваного рішення 19 жовтня 2022 року строк для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» Комісією дотримано.

Оскільки інших доводів протиправності оскаржуваних рішень позивачем наведено не було, суд не вбачає правових підстав для їх скасування у судовому порядку.

Суд вважає, що відповідачами за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), було доведено правомірність прийнятих ними оскаржуваних рішень.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 81-Б; ), Черкаської обласної прокуратури (18000, місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 286; ) про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.