Справа № 469/682/23
Суддя: Тавлуй В. В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.09.23 Справа №469/682/23
2-а/469/12/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С.О.,

позивач ОСОБА_1 - не з`явився,

представник відповідача Головного управління

Національної поліції в Миколаївській області - не з`явився,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач 22 травня 2023 року звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, у якому просив:

- закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення та скасувати постанову ст. інспектора СРПП ВП №8 Миколаївської області капітана поліції Максюта Дениса Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, серія БАБ № 136919 від 21 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.5 ст.121 КУпАП.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що постановою ст.інспектора ВП №8 Миколаївського районного управління ГУНП в Миколаївській області (Березанське ВП) капітаном поліції Максюта Денисом серія БАБ № 136919 від 21 березня 2023 року мене, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.5 ст.121 КУпАП за те, що 23 березня 2023 року о 07:30:00 годині на автодорозі Т-1514, 2 км, керуючи транспортним засобом NISSAN EUROPE номерний знак НОМЕР_1 здійснив управління транспортного засобу, не використовуючи ремені безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 в ПДР України.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, оскільки інспектор Максюта повідомив йому, що причиною зупинки є порушення правил ПДР п. 9.8., згідно яких з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути включені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Це правило діє цілодобово, тобто і в світлий час доби. Щоб довести йому, що на його транспортному засобі ввімкнуто світло, він вийшов з машини і показав це інспектору. Але інспектору цього виявилось мало, і він висунув йому нове звинувачення по п.2.3.в ПДР на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; (пункт змінено 11.11.2020). Згідно ПДР водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. В тих обставинах він не рухався, а тим більше він виходив з транспортного засобу, запропонував інспектору згідно ст.251 ЗУ про поліцію, ознайомити його з доказами його правопорушення. Докази йому не були надані.

Також, йому не були озвучені час, дата коли буде розглядатися дана справа та не роз`яснені права згідно ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Крім того, посилаючись на рішення Верховного суду України у справі №686/11314/17 позивач зазначив, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а зупинка його транспортного засобу, яку зробив інспектор, є безпідставною.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 29.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі (а.с.8).

Відповідно до вимог ст.261 КАС України відповідачу було встановлено строк на подачу відзиву та пояснень на позовну заяву з дня отримання ухвали суду.

05.07.2023 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на адресу Березанського районного суду Миколаївської області надійшов Відзив на адміністративний позов від 05.07.2023 року (а.с.12-20).

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена старшим інспектором СРПП ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Максютою Д. О., якому відповідно до чинного законодавства та посадових інструкцій надано повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Крім того зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з адміністративним позовом в порушення вимог ст.122 КАС України.

Позивач у судове засідання 12 вересня 2023 року не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.33).

Представник відповідача у судове засідання 12 вересня 2023 року не з`явився.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, оцінивши їх, суд дійшов до висновків, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з копії Постанови серії БАБ № 136919 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 21 березня 2023 року старшим інспектором СРПП ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Максютою Д.О. позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. (а.с.26).

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Старшим інспектором СРПП ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Максютою Д. О. позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

За змістом диспозиції ч.5 ст.121 КУпАП законом передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Позивач у справі оспорює правомірність винесення оспорюваної постанови посилаючись, на відсутність факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, та відсутність доказів, які вказаний факт можуть підтвердити.

Приймаючи рішення у справі по суті спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Нормами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Разом з цим, згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву, зокрема, зазначав, що оскаржувана постанова винесена старшим інспектором СРПП ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Максютою Д.О., якому відповідно до чинного законодавства та посадових інструкцій надано повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Проте, наявність повноважень на винесення вказаної постанови не оспорюється позивачем у справі.

На підтвердження своїх заперечень проти позову до матеріалів відзиву на позовну заяву відповідачем надіслано на адресу суду копію фотознімку (а.с.25).

Проаналізувавши вказаний фотознімок суд констатує, що на даному фото зафіксовано неповне зображення (фрагмент) невідомої особи, а саме, ліву частину тулуба по плече, не передньому сидінні, у не вставленому транспортному засобі під час його стоянки (а.с.25).

Таким чином, ідентифікувати на вказаному фотознімку особу позивача, до того ж, дійти обгрунтованого висновку, що він керував транспортним засобом не використовуючи ремені безпеки, у суду не має об`єктивної можливості..

Інших доказів на підтвердження заперечень проти позову, зокрема, матеріалів з відеофіксацією обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП суду не надано, незважаючи на здійснений судом запит на адресу відповідача щодо надання доказів відеофіксації обставин правопорушення у строк до 12 вересня 2023 року (а.с.30).

Таким чином, в наявних у матеріалах справи доказах, які надав відповідач, відсутні дані на підтвердження того, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, за обставини викладених в оскаржуваній постанові.

За змістом ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст.77 КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, відповідачем не доведено, всупереч вищевказаним вимогам законодавства, правомірності оскаржуваної постанови.

Відповідно до статей1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, за недоведеністю факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

При прийнятті рішення по суті адміністративного спору суд не враховує доводи відповідача щодо пропуску позивачем встановленого строку для звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки за даними системи Д-3 Березанського районного суду Миколаївської області позивач звернувся до суду в межах десятиденного строку з моменту прийняття оскаржуваної постанови, а саме 28 березня 2023 року, але ухвалою суду від 27 квітня 2023 року вказаний позов було залишено без руху з наданням часу для усунення недоліків.

Разом з тим, вирішуючи питання про можливість задоволення позовної вимоги в частині закриття провадження у адміністративній справі за ч.5 ст.121 КУпАП суд виходить з наступного.

Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі №490/843/15-а (адміністративне провадження №К/9901/45370/18) системний аналіз норм КУпАП та КАС України (у вказаній вище редакції) щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє Суду Касаційної інстанції дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених статті 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до викладеного суд вважає, що позовної вимоги в частині закриття провадження у адміністративній справі за ч.5 ст.121 КУпАП задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Крім того, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

За змістом ч.1 ст.139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 19-20, 25, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Скасувати Постанову серії БАБ № 136919 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 21 березня 2023 року старшим інспектором СРПП ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Максютою Д. О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, та накладення штрафу в сумі 510,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.130 КАС стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул.Декабристів, 5, м.Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 40108735) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 536,80 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: