Справа № 240/27413/22
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/27413/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

11 вересня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області щодо непроведення процедури списання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що рахується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , у сумі 35 588,74 грн. штрафів та пені за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2021 року та зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області провести процедуру списання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що обраховується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , у сумі 35 588,74 грн. штрафів та пені за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2021 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Житомирській області щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що рахується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за період з квітня 2018 року по грудень 2020 року.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області здійснити коригування в інтегрованій картці шляхом виключення відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску у період з квітня 2018 року по грудень 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.07.2010 ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію як фізична особа - підприємець у ГУ ДПС у Луганській області.

За даними Інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України ІС "Податковий блок" позивач, як фізична особа-підприємець, перейшла на облік до Житомирської державної податкової інспекції ГУ ДПС в Житомирській області з 05.03.2021.

Як зазначено позивачем, з листа Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.05.2022 №4769/6/06-30-13-03-11 вона дізналась про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ у сумі 33 329,88 грн.

На вказаний лист ОСОБА_1 повідомила відповідача, що у неї відсутня заборгованість зі сплати ЄСВ, оскільки у період з 2018 року по 2020 рік вона працювала як найманий працівник відповідно до трудового договору від 01.04.2018, а тому саме роботодавець ФОП ОСОБА_2 здійснював сплату ЄСВ за позивача.

Листом Головне управління ДПС у Житомирській області від 01.08.2022 №8222/6/06-30-24-03-02 повідомило позивача, що згідно з даними інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 "Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, у т.ч., які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність" заборгованість виникла з 21.01.2019, а саме: 1) 2018 рік : станом на 01.01.2018 обліковується переплата - 48,86 грн. нарахування протягом року - 15 819,54 грн, сплата відсутня; 2) 2019 рік: станом на 01.01.2019 обліковується заборгованість - 15 770,68 грн нарахування протягом року - 10 719,72 грн, сплата відсутня; 3) 2020 рік: станом на 01.01.2020 обліковується заборгованість - 26 490,40 грн., нарахування протягом року - 9 049,48 грн., сплата відсутня; 4) 2021 рік: станом на 01.01.2021 обліковується заборгованість - 35 539,88 грн., нарахування протягом року - 2 200,00 грн., сплата - 6 600,00 грн.; 5) 2022 рік: станом на 28.07.2022 обліковується заборгованість - 29 039,88 грн., нарахування - 8 030,00 грн., сплата - 10 130,00 грн..

Отже, причиною заборгованості є відсутність сплати протягом 2018-2020 років.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Мотивувальна частина.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від

08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 2 ч.1 статті 1 вказаного Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз. 2 п. 1, п. 4 ч. 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу вимог п. 1 ч. 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

При цьому у статті 14 Закону № 2464-VI встановлені повноваження органів доходів і зборів, серед них визначено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Таким чином нормами Закону № 2464-VI чітко встановлено, що повноваження та обов`язки щодо здійснення контролю за повнотою та своєчасністю сплати платниками єдиного внеску, стягнення з платників несплачених сум єдиного внеску та застосування до таких платників фінансових санкцій у випадках, передбачених цим Законом, надані виключно органам доходів і зборів.

Пунктом 2 ч. 1 статті 7 Закону №2464-VI визначено, що зокрема для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їхньої діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається безальтернативний обов`язок фізичної особи - підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що у спірний період позивач був найманим працівником, і за позивача сплачувалися податки його роботодавцями.

На підтвердження цієї обставини позивачем надано копію довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (номер облікової картки застрахованої особи: ), у період з квітня 2018 року по грудень 2020 року роботодавець, код: , щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу. Розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи - підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою, а платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, від 23 січня 2020 року у справі № 480/4656/18 та від 18 березня 2020 року у справі №140/1777/19.

За таких обставин, з огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач у спірний період була застрахованою особою, і єдиний внесок за неї регулярно нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, то відповідачем протиправно нараховано заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що рахується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за період з квітня 2018 року по грудень 2020 року.

У силу пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу - у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону; є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5 затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок № 5).

За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку № 5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками, на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Відповідно до абзацу 13 пункту 3 розділу ІІ Порядку № 5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Аналіз наведених положень свідчить, що відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату боргу контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №825/999/17, від 26 лютого 2019 року по справі №805/4374/15-а та від 25 березня 2020 року по справі №826/9288/18.

З огляду на наведені правові норми, фактичні обставини справи та практику Верховного Суду слід погодитись з твердженням суду про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Щодо решти аргументів сторін суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.