Справа № 420/9382/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа №420/9382/21

адміністративне провадження № К/990/25563/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стойкова Марина Дмитрівна, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , на теперішній час, у зв`язку зі зміною прізвища, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 1), Одеської обласної прокуратури (далі - відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №45 від 23 листопада 2020 року про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправними дій Першої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) щодо не розгляду заяви позивача від 16 грудня 2020 року;

- зобов`язати Першу кадрову комісію з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) розглянути заяву позивача від 16 грудня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури Костенко С.К. №692к від 12 березня 2021 року в частині тимчасового визначення робочого місця позивача у Київській окружній прокуратурі міста Одеси Одеської області;

- зобов`язати керівника Одеської обласної прокуратури привести у відповідність (перейменувати) займану посаду позивача - прокурора місцевої прокуратури №1 з рівнозначною посадою прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області з 15 березня 2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стойкова Марина Дмитрівна, звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 03 серпня 2023 року - 11 серпня 2023 року.

23 серпня 2023 року від представника скаржниці на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржниця вказує, що вперше касаційну скаргу було подано до суду касаційної інстанції з дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження. Проте ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2023 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, роз`яснивши, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. Вказану ухвалу отримано скаржницею через підсистему «Електронний Суд» 29 березня 2023 року. Вдруге, втретє та вчетверте подані касаційні скарги ухвалами Верховного Суду від 09 травня 2023 року, від 25 травня 2023 року та від 27 червня 2023 року касаційні скарги було також повернуто скаржнику з тих самих підстав. Вказані ухвали отримані скаржницею через підсистему «Електронний Суд» 09 травня 2023 року, 25 травня 2023 року та 27 червня 2023 року відповідно. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку скаржниця зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває і наразі. Враховуючи, що повторну касаційну скаргу подано без зайвих зволікань та у зв`язку із введенням воєнного стану, обставинами перебування позивачки за кордоном, що ускладнює процес узгодження мід адвокатом та позивачкою змісту касаційної скарги, просить поновити строк на касаційне оскарження та забезпечити доступ до суду.

Оцінюючи доводи поданого клопотання та враховуючи обставини введення воєнного стану в Україні, а також перебування позивачки за кордоном, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки зазначені обставини є невідворотними та такими, що об`єктивно унеможливлювали своєчасну реалізацію учасника процесу на відновлення свого порушеного права шляхом звернення із цією касаційною скаргою та наявність підстав для його поновлення.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В уточненій касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржниця посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи наявність підстави на касаційне оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржниця зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовано пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 580/251/21, від 24 червня 2021 року у справі №280/5009/20.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у справі № 280/5009/20 позивачка зазначає, що всупереч позиції суду касаційної інстанції суди попередніх інстанцій не врахували та не надали оцінки заявам позивачки, поданим до Комісії 30 жовтня 2020 року, 12 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 07 грудня 2020 року, у яких остання просила надати питання-відповіді тестових завдань, які проходила позивачка 27 жовтня 2020 року під час складення іспиту, а також повідомляла про обставини, які вплинули на неповідомлення Комісії про наявні технічні збої у роботі системи під час складення іспиту.

Однак, як слідує із вказаних доводів позивачки, всі ці звернення до Комісії були направлені вже після складення нею 27 жовтня 2020 року іспиту, при цьому, лише у листі від 12 листопада 2020 року йшлося про технічні збої у роботі комп`ютерної техніки.

Проте, на відміну від обставин цієї справи, у справі № 280/5009/20 позивач звернувся до голови Комісії безпосередньо у день складення іспиту із заявою, у якій, вказуючи про некоректність сформованих конкретних питань, просив переглянути сформовані електронною системою питання та відповіді до них, які визнано невірними на відповідність нормам Закону, зарахувавши їх як правильні або надати можливість повторно скласти іспит.

У той же час у цій справі судами попередніх інстанцій було установлено, що тестування з боку позивачки було завершено, у відомісті про результат тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора, остання поставила свій підпис, як під отриманням нею логіну так і результатів тестування із зазначенням кількості балів. У розділі «Примітки» навпроти прізвища ОСОБА_1 відсутні її зауваження, скарги, зокрема про технічні збої та несправність системи при проведенні тестування, про те, що наданий документ містить інший логін. При цьому, у своїх заявах позивачка не посилалася на обставини некоректності сформульованих питань у тестах та конкретно не вказувала, які саме питання були некоректно сформульовані та відсутні в оприлюдненому зразку тестових питань.

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

З огляду на наведене, оскільки висновки Суду у справі № 280/5009/20 зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, які не є подібними до обставин цієї справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, ці висновки не можуть слугувати прикладом неправильного застосування норм матеріального права у розглядуваній справі.

На це і звертав увагу скаржниці Суд в попередніх ухвалах про повернення касаційної скарги від 09 травня 2023 року, від 25 травня 2023 року, від 27 червня 2023 року та в ухвалі від 03 серпня 2023 року про залишення цієї касаційної скарги без руху.

Варто зауважити, що Верховний Суд у своїх постановах уже неодноразово зазначав, що у разі об`єктивної наявності технічних збоїв, некоректності сформульованих питань/відповідей, поганого самопочуття тощо, під час тестування єдиною логічною, послідовною і такою, що сприймається, є поведінка, коли прокурор звертається до членів комісії або робочої групи і не завершує тестування, передбачаючи, що результат буде негативний, а просить, з огляду на ситуацію, що склалася, перенести тестування на інший день, чого в даному випадку зроблено не було. Така позиція була висловлена, зокрема, у постановах від 03 листопада 2021 року у справі № 160/5580/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20, від 21 вересня 2021 року у справі № 200/5038/20-а, від 06 жовтня 2021 року у справі № 520/5064/2020, від 16 червня 2022 року у справі № 600/716/20-а, від 29 листопада 2022 року у справі № 420/4580/20 та багатьох інш.

У аспекті доводів позивачки, що згідно із листком непрацездатності ОСОБА_1 захворіла напередодні іспиту, Суд зазначає, що у справі № 580/2357/20, спір у якій виник у зв`язку із ухваленням кадровою комісією рішення про неуспішне проходженням прокурором відповідного етапу атестації без урахування поданої прокурором у день проведення іспиту заяви про перенесення іспиту на іншу дату у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, Верховний Суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги пункту 11 Порядку №221 та повідомлено комісію про намір скласти іспит, а також про поважність причини неможливості його складання під час проведення іспиту, однак комісія, приймаючи оскаржуване рішення, не врахувала заяву позивача (оскільки її розгляд не було здійснено), що є порушенням прав позивача.

Проте, у цій справі правом подати заяву у відповідності до пункту 11 Порядку № 221 до Комісії про перенесення іспиту у зв`язку із перебування на лікарняному позивачка не скористалася, під час складення іспиту із заявою про погане самопочуття у зв`язку із хворобою до Комісії не зверталася.

Таким чином, доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 червня 2021 року у справі №280/5009/20 є безпідставними.

У частині позовних вимог про визнання протиправними дій Комісії щодо не розгляду заяви позивачки від 16 грудня 2020 року та зобов`язання її розглянути, касаційна скарга не містить обґрунтувань, визначених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо доводів про неврахування судами попередніх інстанцій при вирішення позовної вимоги про оскарження наказу керівника Одеської обласної прокуратури Костенко С.К. №692к від 12 березня 2021 року в частині визначення тимчасового робочого місця у Київській окружній прокуратурі міста Одеси Одеської області, висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 580/251/21, колегія суддів зауважує про таке.

Так, у справі № 580/251/21 предметом оскарження був наказ відповідача про звільнення позивача з займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а підставою для прийняття наказу було рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону. Надаючи оцінку правомірності застосування відповідачем положень пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ (у поєднанні з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII) та статті 184 КЗпП України, яка передбачає гарантії при прийнятті на роботу і заборони звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей, суд касаційної інстанції непогодився із висновком суду апеляційної інстанції исновок суду апеляційної інстанції про те, що звільнення позивача як одинокої матері суперечить положенням статті 184 КЗпП України, є помилковим. А тому, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ у цій справі виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, за встановлених обставин цієї справи, на відміну від справи № 580/251/21, наказ про звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації стосовно позивачки відповідачем не приймався, оскільки до неї застосовано гарантії, визначені у статті 184 КЗпП України.

Водночас постанова Верховного Суду у справі № 580/251/21 не містить висновків щодо правомірності/неправиморіності визначення (у зв`язку з припиненням функціонування місцевих прокуратур і початком роботи окружних прокуратур) в органі прокуратури тимчасового робочого місця прокурору, який неуспішно пройшов атестацію з метою дотримання гарантій, визначених у статті 184 КЗпП України.

Таким чином, доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій при вирішенні спірних висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 580/251/21, за установлених обставин цієї справи, є необґрунтованими.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Уточнена касаційна скарга подається заявницею також з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, у взаємозв`язку із пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справу без її участі ( її представника).

Відповідно до приписів наведеної норми підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржниця у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд є наявність двох умов:

1) учасник справи не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання;

2) розгляд справи за відсутності належно повідомленого учасника справи про дату, час і місце судового засідання унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, який розглянув справу без участі позивачки, необхідно зазначити, що за твердженнями касаційної скарги ОСОБА_1 зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС) в підсистемі "Електронний Суд".

Статтею 18 КАС України визначено, що у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС). Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частини перша, п`ята цієї статті).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 124 КАС України, судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, здійснюється, зокрема за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.

Пунктом 2 частини першої статті 127 КАС України визначено, що часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

За визначенням, наведеним у підпункті 5.8 пункту 5 розділу І Положення про ЄСІТС, офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Позивачка не стверджує, що їй не було відомо про дату, час та мсце судового засідання, призначеного судом апеляційної інстанції для розгляду справи № 420/9382/21.

При цьому, будучи обізнаною про дату, час та місце судового засідання, позивачка направила до суду апеляційної інстанції клопотання, де просила відкласти судове засідання з метою подання нею нового доказу, а саме висновку судово - психологічної експертизи.

Як слідує із змісту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції розглянув вище вказане клопотання позивачки та відмовив у його задоволенні, виходячи із того, що в силу приписів статті 308 КАС України нові докази апеляційний суд може прийняти лише у виняткових випадках, а позивачка не довела обставин про неможливість подання цього висновку до суду першої інстанції, а відтак у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його прийняття.

Суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не містять достатнього та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, скаржницею не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 03 серпня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

При цьому, ухвалами Верховного Суду від 09 травня 2023 року, від 25 травня 2023 року, від 27 червня 2023 року та в ухвалі від 03 серпня 2023 року вже надавалися вичерпні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині визначення підстав касаційного оскарження. Натомість, ці роз`яснення так і не були враховані скаржницею при повторному зверненні та усуненні недоліків касаційної скарги.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржницею не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 03 серпня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стойкова Марина Дмитрівна, строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21.

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стойкова Марина Дмитрівна, строк на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стойкова Марина Дмитрівна, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
М.В. Білак В.М. Соколов