Справа № 400/12156/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/12156/21

Головуючий в І інстанції: Мороз А.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 18.05.2023 р.

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Турецької І.О.

судді Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року по справі за позовом Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування заходу реагування у сфері державного нагляду, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Управління Держпраці у Миколаївській області звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило суд застосувати до відповідача заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю), шляхом повної заборони виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме:

- виконання робіт підвищеної небезпеки директору ОСОБА_1 та працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не пройшли спеціальне навчання з питань охорони праці та безпечного виконання робіт підвищеної небезпеки за професією оператор АЗС, АГЗП;

- виконання робіт підвищеної небезпеки, зазначені у НПАОП 0.00-4.12- 2005, у зв`язку з тим, що працівники не забезпечені в повному обсязі спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту відповідно до технічних регламентів п. І розділів II НПАОП 0.00-7.17-18 «Про затвердження мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці»;

- експлуатацію власного електрообладнання;

- експлуатацію обладнання та захисних систем, призначених для використання в потенційно вибухонебезпечних середовищах, а саме прилади освітлення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просило скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що за результатами проведеної позапланової перевірки були встановлені порушення відповідачем вимог нормативно-правових актів з охорони праці, серед них такі, що несуть загрозу життю та здоров`ю людей, що і стало підставою для подання позову про застосування до відповідача заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом повної заборони виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості позовних вимог у зв`язку з усуненням відповідачем порушень, які можуть нести загрозу життю та здоров`ю людей.

Так, у поданій апеляційній скарзі апелянт, зокрема, вказував на те, що відповідачем не надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження усунення виявлених перевіркою порушень, в тому числі, не надано доказів придбання комплектів спецодягу, спецвзуття та засобів індивідуального захисту, діелектричних рукавичок, не надано доказів того, що навчання пройшли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та не зазначено, чому таке навчання пройшли саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також апелянт посилався на те, що поданий відповідачем акт опосвідчення стану безпеки електроустановок споживачів від 01.12.2021 не відповідає вимогам п. 8.2 ПБНБС, а тому не може бути прийнятий в якості усунення виявленого порушення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що у жовтні 2021 р. посадовими особами Управління Держпраці у Миколаївській області було проведено позапланову перевірку виконання раніше виданого припису ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 01.10.2021 р. № МК 3846/935/ОП/АПЗ, в якому зафіксовані виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони праці, промислової безпеки.

Звертаючись до суду першої інстанції із позовом про вжиття заходів реагування, Управління Держпраці у Миколаївській області посилалось на те, що серед виявлених порушень є такі, які несуть загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:

пункт 1 акту - директор ОСОБА_1 та працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пройшли спеціальне навчання з питань охорони праці та безпечного виконання робіт підвищеної небезпеки за професією оператор АЗС, АГЗП, чим порушено п.4.1 НПАОП 0.00-4.12-05;

пункт 5 акту - працівники не забезпечені в повному обсязі спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту відповідно до технічних регламентів. П. 1 розділів II НПАОП 0.00-7.17-18 «Про затвердження мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці»;

пункт 8 акту - на час перевірки відсутній Акт опосвідчення стану безпеки електрообладнання, чим порушено п.п. 8.2; 8.4 НПАОП 40.1-1.21-98 Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів, далі - ПБЕЕС;

пункт 9 акту - на час перевірки протоколи електротехнічних випробувань виконані з порушенням та не відповідають вимогам п. 7.6.36 ПБЕЕС;

пункт 10 акту - на час перевірки основні та додаткові засоби захисту від уражень електричним струмом не в повному обсязі, чим порушено п.4.1.3 та п.4.1.4 НПАОП 40.1-1.07-01 «Правила експлуатації електрозахисних засобів»;

пункт 11 акту - відсутній дозвіл груп А на обладнання та захисні системи, призначені для експлуатації (застосування) в потенційно вибухонебезпечних середовищах, а саме прилади освітлення, чим порушено п. 10 групи А Постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №77.

01.10.2021 року Управлінням Держпраці у Миколаївській області винесений припис № МК3846/935/ОП/АПЗ щодо усунення виявлених порушень.

У зв`язку з виявленими порушеннями, визначеними в акті перевірки, які можуть спричинити загрозу життю та здоров`ю людей, позивач звернувся до суду з даним позовом про застосування заходів реагування.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції на момент звернення позивача до суду) на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Згідно з частиною п`ятою статті 4 цього Закону виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (далі - Закон № 2694-XII), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону № 2694-XII, охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності; роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, і фізична особа, яка використовує найману працю.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 2694-XII, законодавство про охорону праці складається з цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

За приписами частини другої статті 4 Закону № 2694-XII, державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; підвищення рівня промислової безпеки шляхом забезпечення суцільного технічного контролю за станом виробництв, технологій та продукції, а також сприяння підприємствам у створенні безпечних та нешкідливих умов праці.

Відповідно до статті 13 Закону № 2694-XII роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці.

Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що виявлені в ході проведення перевірки порушення, зазначені в акті перевірки, несуть загрозу настання нещасного випадку та аварії, а тому створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, у зв`язку з чим зазначав про необхідність вжиття відповідних заходів реагування.

Досліджуючи наведені Управлінням Держпраці у Миколаївській області підстави для звернення з позовом про застосування заходів реагування, колегія суддів враховує, що таке звернення обумовлено, перш за все, наявністю загрози життю та здоров`ю людей до усунення відповідачем виявлених порушень.

В свою чергу, заперечуючи проти задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що ним були усунені всі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, зазначені в акті перевірки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказував на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на усунення відповідачем виявлених в ході проведення перевірки порушень.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 акту перевірки, директор ОСОБА_1 та працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пройшли спеціальне навчання з питань охорони праці та безпечного виконання робіт підвищеної небезпеки за професією оператор АЗС, АГЗП.

Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону праці» працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії.

Працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Перелік робіт з підвищеною небезпекою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Посадові особи, діяльність яких пов`язана з організацією безпечного ведення робіт, під час прийняття на роботу і періодично, один раз на три роки, проходять навчання, а також перевірку знань з питань охорони праці за участю профспілок.

Порядок проведення навчання та перевірки знань посадових осіб з питань охорони праці визначається типовим положенням, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

Відповідно до п. 4.1 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАОП 0.00-4.12-05), затвердженого Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці 26.01.2005 року № 15 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2005 р. за № 231/10511), посадові особи та інші працівники, безпосередньо зайняті на роботах, зазначених у Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженому наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 № 15 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 15.02.2005 № 232/10512, та Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому наказом МОЗ та Держнаглядохоронпраці України від 23.09.94 № 263/121 і зареєстрованому Міністерством юстиції України 25.01.95 з № 18/554 (далі - роботи підвищеної небезпеки), проходять спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Як зазначено вище, в ході проведення перевірки контролюючий орган встановив, що директор ОСОБА_1 та працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пройшли спеціальне навчання з питань охорони праці та безпечного виконання робіт підвищеної небезпеки за професією оператор АЗС, АГЗП.

В свою чергу у підтвердження усунення зазначеного порушення відповідач надав докази проходження навчання (посвідчення, видані ТОВ «НКЦ ПРОФТЕХНАВЧАННЯ») директором ОСОБА_1 , а також такими працівниками, як ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В свою чергу доказів проходження навчання працівниками: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про яких зазначено в акті перевірки, відповідачем не надано, як і не надано доказів необхідності проходження навчання саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а не працівниками, зазначеними в акті перевірки.

З огляду на зазначене підстави для висновку про усунення відповідачем виявленого порушення відсутні.

В свою чергу, звертаючись з позовом до суду про застосування заходів реагування, Управління Держпраці у Миколаївській області просило заборонити виконання робіт підвищеної небезпеки директору ОСОБА_1 та працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не пройшли спеціальне навчання з питань охорони праці та безпечного виконання робіт підвищеної небезпеки за професією оператор АЗС, АГЗП.

Однак, в ході розгляду справи встановлено, що директор ОСОБА_1 пройшов відповідне навчання, що підтверджується посвідченням, виданим ТОВ «НКЦ ПРОФТЕХНАВЧАННЯ», а тому вимоги в частині заборони виконання робіт директору ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Згідно пункту 5 акту перевірки, працівники не забезпечені в повному обсязі спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту відповідно до технічних регламентів. П. 1 розділів II НПАОП 0.00-7.17-18 «Про затвердження мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці».

Статтею 8 Закону України «Про охорону праці», на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов`язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби. Працівники, які залучаються до разових робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварій, стихійного лиха тощо, що не передбачені трудовим договором, повинні бути забезпечені зазначеними засобами.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці та колективного договору.

У разі передчасного зношення цих засобів не з вини працівника роботодавець зобов`язаний замінити їх за свій рахунок.

Згідно з колективним договором роботодавець може додатково, понад встановлені норми, видавати працівникові певні засоби індивідуального захисту, якщо фактичні умови праці цього працівника вимагають їх застосування.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 29 листопада 2018 року № 1804 затверджені Мінімальні вимоги безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці, які встановлюють загальні вимоги до засобів індивідуального захисту (далі - ЗІЗ), що використовуються працівниками під час трудового процесу (далі Мінімальні вимоги).

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Мінімальних вимог для забезпечення безпеки та захисту здоров`я працівників роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання (забезпечення працездатності та належного гігієнічного стану) ЗІЗ з урахуванням вимог пункту 4 розділу І цих Мінімальних вимог.

У відзиві на позовну заяві ФОП ОСОБА_1 вказував на те, що на усунення виявленого в акті порушення ним було придбано 2 комплекти спецодягу, спецвзуття та засоби індивідуального захисту.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що відповідачем не надано жодного доказу у підтвердження дійсного придбання вказаних засобів індивідуального захисту, що свідчить про недоведеність факту усунення виявленого порушення.

Відповідно до пункту 8 акту перевірки, на час перевірки відсутній Акт опосвідчення стану безпеки електрообладнання, чим порушено п.п. 8.2; 8.4 НПАОП 40.1-1.21-98 Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів, далі ПБЕЕС.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів.

Відповідно до п. 8.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом комітету по нагляду за охороною праці Міністерства праці та соціальної політики України № 4 від 09.01.1998, акт опосвідчення стану безпеки електроустановок споживачів (додаток 8), оформлюється комісією підприємства (організації) у складі: керівника (головного інженера) - голова комісії); начальника енергетичної служби (особи, відповідальної за електрогосподарство); начальника відділу охорони праці.

Акт затверджується керівником підприємства (організації), власником. В разі відсутності на підприємстві (організації), у власника кваліфікованих спеціалістів, вищевказані регламентні роботи виконуються залученими спеціалістами інших підприємств (організацій).

Пунктом 8.4 цих Правил визначено, що Акти опосвідчення стану безпеки електроустановок реєструються та зберігаються на підприємстві (організації), у власника.

Копії актів, по закінченні звітного періоду, направляються в територіальні органи Держнаглядохоронпраці, Держенергоспоживнагляду та в відділи охорони праці Держадміністрацій.

За наслідками проведення перевірки контролюючим органом було встановлено відсутність у ФОП ОСОБА_1 . Акту опосвідчення стану безпеки електроустановок.

В свою чергу відповідач, зазначаючи про усунення вказаного порушення, посилався на отримання ним Акту опосвідчення стану безпеки електроустановок споживачів від 01.12.2021 року, копію якого ним було додано до відзиву на позовну заяву.

Суд першої інстанції, зважаючи на надання відповідачем копії акта опосвідчення від 01.12.2021 року, вважав усунутим виявлене порушення.

Однак у поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що наданий відповідачем Акт опосвідчення не відповідає встановленим законодавством вимогам, а тому не може бути прийнятий до уваги судом. Так, зокрема, апелянт посилався на те, що наданий відповідачем акт не затверджений ФОП ОСОБА_1 та не відповідає додатку 8 до ПБЕЕС, який передбачає в тому числі телефон керівника підприємства.

Дослідивши наданий відповідачем акт опосвідчення стану безпеки електроустановок, колегія суддів встановила, що він дійсно не відповідає вимогам п. 8.2 ПБЕЕС, оскільки не затверджений керівником підприємства (організації) (власником).

З огляду на зазначене, наданий відповідачем акт опосвідчення стану безпеки електроустановок від 01.12.2021 року не може свідчити про належне усунення відповідачем виявленого в ході проведення перевірки порушення.

Згідно пункту 9 акту перевірки, на час перевірки протоколи електротехнічних випробувань виконані з порушенням та не відповідають вимогам п. 7.6.36 ПБЕЕС.

Положеннями п. 7.6.36 ПБЕЕС передбачено, що у тому випадку, коли вимагається вимірювання електричних параметрів пристроїв, що перебувають під напругою до 1000 В, необхідно заземляти металевий корпус переносного приладу і використовувати спеціальні щупи або провідники для з`єднання з ізолювальними ручками. Результати вимірювання опору розтікання на основних заземлювачах і заземленнях магістралей і устатковання, опору ізоляції, перевірки повного опору петлі фаза-нуль заносяться в протоколи, форми яких наведені в додатку 7.

У підтвердження усунення вказаного порушення відповідач повідомив, що на замовлення директора був виготовлений технічний звіт по електротехнічним випробуванням електроустаткування з протоколами від 01.12.2021 року. Копії вказаних документів, в тому числі із протоколами вимірювання опору розтікання на основних заземлювачах і заземленнях магістралей устаткування від 01.12.2021 року № 242/12-21, перевірки ізоляції кабельних ліній і проводів від 01.12.2021 року № 243/12-21, перевірки повного опору петлі «фаза-нуль» від 01.12.2021 року № 244/12-21, протокол опосвідчення стану електробезпеки електроустановок від 01.12.2021 року № 245/12-21, протокол перевірки стану безпеки електроустановок від 01.12.2021 року № 246/12-21, 247/12-21, висновки про результати вимірювань від 01.12.2021 року.

Таким чином, наданими відповідачем доказами підтверджено усунення порушення, викладеного в пункті 9 акту перевірки.

В свою чергу, у пункті 10 акту перевірки контролюючий орган зазначив, що на час перевірки основні та додаткові засоби захисту від уражень електричним струмом не в повному обсязі, чим порушено п.4.1.3 та п.4.1.4 НПАОП 40.1-1.07-01 «Правила експлуатації електрозахисних засобів».

Згідно п. 4.1.2 - 4.1.3 Правил експлуатації електрозахисних засобів НПАОП 40.1-1.07-01 (ДНАОП 1.1.10-1.07-01), ізолювальні електрозахисні засоби поділяються на основні і додаткові.

Основні ізолювальні електрозахисні засоби, які повинні застосовуватись в електроустановках, наведено в таблиці 4.1.Таблиця 4.1.

Основні електрозахисні засоби для роботи в електроустановках до 1000 В включно: ізолювальні штанги, ізолювальні кліщі, електровимірювальні кліщі, покажчики напруги, діелектричні рукавички, інструмент з ізолювальним покриттям

Основні електрозахисні засоби для роботи в електроустановках понад 1000 В: ізолювальні штанги всіх видів, ізолювальні кліщі, електровимірювальні кліщі, покажчики напруги, пристрої для створення безпечних умов праці під час проведення випробувань і вимірювань в електроустановках (покажчики напруги для фазування, покажчики пошкодження кабелів та ін.).

Пунктом 4.1.4 Правил експлуатації електрозахисних засобів НПАОП 40.1-1.07-01 (ДНАОП 1.1.10-1.07-01) передбачено, що додаткові електрозахисні засоби, які повинні застосовуватись в електроустановках, наведено в таблиці 4.2.

Так, згідно вказаної таблиці, додатковими електрозахисними засобами для роботи в електроустановках до 1000 В включно є: діелектричне взуття, діелектричні килими, ізолювальні підставки, ізолювальні накладки, ізолювальні ковпаки, сигналізатори напруги, захисні огородження (щити, ширми), переносні заземлення, плакати і знаки безпеки, інші засоби захисту.

До додаткових електрозахисних засобів для роботи в електроустановках понад 1000 В віднесено: діелектричні рукавички, діелектричне взуття, діелектричні килими, ізолювальні підставки, ізолювальні накладки, ізолювальні ковпаки, штанги для перенесення і вирівнювання потенціалу, сигналізатори напруги, захисні огородження (щити, ширми), переносні заземлення, плакати і знаки безпеки, інші засоби захисту.

Щодо усунення порушення, про яке зазначено у п. 10 акту перевірки, ФОП ОСОБА_1 вказав на те, що ним станом на 28.12.2021 року придбана пара діелектичних рукавичок з ізоляційного матеріалу.

Однак, будь-яких доказів у підтвердження придбання таких діелектричних рукавичок відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, як слушно зауважив апелянт, Правила експлуатації електрозахисних засобів містять перелік як основних, так і додаткових засобів для роботи в електроустановках, і діелектричні рукавички є лише одним з основних ізолювальних електрозахисних засобів, які повинні застосовуватись в електроустановках. Доказів придбання інших засобів для роботи в електроустановках відповідачем також до суду надано не було.

Вказане свідчить про відсутність будь-яких доказів усунення відповідачем порушення, зазначеного у п. 10 акту перевірки.

Відповідно до пункту 11 акту перевірки, на момент її проведення не отримано Дозвіл групи А на обладнання та захисні системи, призначені для експлуатації (застосування) в потенційно вибухонебезпечних середовищах, а саме прилади освітлення, чим порушено п. 10 групи А Постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 року №77.

Згідно ст. 21 Закону України «Про охорону праці», виробничі будівлі, споруди, машини, механізми, устаткування, транспортні засоби, що вводяться в дію після будівництва (виготовлення) або реконструкції, капітального ремонту тощо, та технологічні процеси повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів з охорони праці.

Роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов`язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1107, із змінами, внесеними постановою КМУ від від 3 лютого 2021 р. № 77, дозвіл за формою згідно з додатком 1 видається, зокрема, роботодавцеві - на виконання робіт підвищеної небезпеки, що зазначені у групі А додатка 2, або на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що зазначені у групі А переліку машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 р. № 77.

Згідно Переліку машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки Група А, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 р. № 77, до такого устаткування належить, зокрема, обладнання та захисні системи, призначені для використання в потенційно вибухонебезпечних середовищах, зазначені у додатку 1 до Технічного регламенту обладнання та захисних систем, призначених для використання в потенційно вибухонебезпечних середовищах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1055.

В ході проведення перевірки контролюючим органом був встановлений факт відсутності відповідного дозволу групи А у відповідача по справі.

Доказів отримання відповідного дозволу відповідачем до суду не надано. При цьому, наданий відповідачем до суду договір, укладений між ФОП ОСОБА_1 та Державним підприємством «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» від 28.12.2021 року № 00562, предметом якого є експертиза стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час експлуатації обладнання підвищеної небезпеки, не може бути доказом усунення виявленого порушення, оскільки не може замінити дозвіл, отримання якого передбачено чинним законодавством.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача про безпідставність висновків Управління Держпраці у Миколаївській області про виконання ним робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки без відповідних дозвільних документів, з огляду на наявність у нього декларації безпеки об`єкта підвищеної небезпеки.

Так, колегією суддів встановлено, що в акті перевірки контролюючий орган посилався на відсутність у ФОП ОСОБА_1 дозволу на обладнання та захисні системи, призначені для експлуатації (застосування) в потенційно вибухонебезпечних середовищах, а саме прилади освітлення, тоді як відповідачем до суду було надано Декларацію безпеки об`єкта підвищеної небезпеки Автозаправної станції. Надана відповідачем Декларація ніяким чином не спростовує наявність обов`язку отримати дозвіл на обладнання та захисні системи, призначені для експлуатації (застосування) в потенційно вибухонебезпечних середовищах, а саме прилади освітлення.

Таким чином, за обставин даної справи висновки суду першої інстанції стосовно усунення відповідачем порушень, виявлених в ході проведення позапланової перевірки є помилковими, з огляду на ненадання відповідачем належних та допустимих доказів усунення виявлених порушень, про які мова й де в пунктах 1, 5, 8, 10, 11 акта перевірки від 21.10.2021 року.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що не усунення виявлених перевіркою порушень може спричинити загрозу життю і здоров`ю людей, оскільки впливає на можливість настання аварії чи нещасного випадку, безпеку робітників.

Колегія суддів враховує, що захід реагування у вигляді повної заборони виконання робіт підвищеної небезпеки є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Не усунені відповідачем порушення є, на думку колегії суддів, суттєвими та створюють серйозну небезпеку.

Колегія суддів приходить до висновку, що виявлені порушення вимог законодавства про охорону праці створюють реальну загрозу життю та здоров`ю, а їх не усунення може призвести до невиправних наслідків - до загибелі людей або ж нанесенню шкоди їх здоров`ю.

Як вже зазначалось вище, станом на момент розгляду справи, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували повне усунення порушень, встановлених актом перевірки.

Щодо пропорційності заходу реагування, який просить застосувати позивач, слід зазначити, що забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя та здоров`я від невиправданого ризику настання надзвичайної ситуації (аварії чи нещасного випадку) має пріоритетне значення у порівняні з інтересом подальшого виконання робіт підвищеної небезпеки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що застосований захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень.

Крім того, застосований до відповідача захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення суб`єктом господарювання виконання вимог законодавства у сфері охорони праці.

З огляду на все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та вжиття заходів реагування, шляхом повної заборони виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме:

виконання робіт підвищеної небезпеки працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не пройшли спеціальне навчання з питань охорони праці та безпечного виконання робіт підвищеної небезпеки за професією оператор АЗС, АГЗП;

виконання робіт підвищеної небезпеки, зазначені у НПАОП 0.00-4.12- 2005, у зв`язку з тим, що працівники не забезпечені в повному обсязі спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту відповідно до технічних регламентів п. І розділів II НПАОП 0.00-7.17-18 «Про затвердження мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці», а також у вигляді заборони експлуатації власного електрообладнання та експлуатації обладнання та захисних систем, призначених для використання в потенційно вибухонебезпечних середовищах, а саме приладів освітлення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року -скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким частково задовольнити позов Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування заходу реагування у сфері державного нагляду.

Застосувати до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) захід реагування у сфері державного нагляду у вигляді повної заборони виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме:

- виконання робіт підвищеної небезпеки працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не пройшли спеціальне навчання з питань охорони праці та безпечного виконання робіт підвищеної небезпеки за професією оператор АЗС, АГЗП;

- виконання робіт підвищеної небезпеки, зазначені у НПАОП 0.00-4.12- 2005, у зв`язку з тим, що працівники не забезпечені в повному обсязі спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту відповідно до технічних регламентів п. І розділів II НПАОП 0.00-7.17-18 «Про затвердження мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці», а також у вигляді заборони експлуатації власного електрообладнання та експлуатації обладнання та захисних систем, призначених для використання в потенційно вибухонебезпечних середовищах, а саме приладів освітлення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.09.2023 р.

Суддя -доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: О.А. Шевчук