Справа № 945/498/23
Суддя: Войнарівський М. М.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/498/23
Провадження № 2-а/945/12/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Войнарівського М.М., з участю секретаря судового засідання Пєскова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6669092 від 12.03.2023 за ч.1 ст. 121 КУпАП про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.03.2023року інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області було винесено постанову серія ЕАС № 6669092 та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 340 гривень. На думку позивача дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Посилаючись на неправомірність дій відповідача, а також на те, що зазначена вище постанова не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, позивач просить суд скасувати постанову про накладення відносно нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 20.04.2023року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

06.07.2023року поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом відзиву, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, відповідно, у задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Вивчивши обставини справи, враховуючи доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовою особою 12.03.2023року Управління патрульної поліції в Миколаївській області інспектором лейтенантом поліції Левкович Ігорем Ігоровичем, щодо позивача, була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС № 6669092, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України за порушення вимог п.31.3.а Правил дорожнього руху та накладено штраф в розмірі 340,00 грн.

За змістом оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 12.03.2023року в с.Мішково-Погорілове Миколаївської області керував транспортним засобом,який був переобладнаний без відповідного дозволу поліції,а саме:встановлено газобалонне обладнання,чим порушив п. 31.3.а ПДР, за що передбачена відповідальність за 1 ст. 121 КУпАП.

Дані обставини підтверджуються копією постанови, наявною в матеріалах справи.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Так, згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП.

Відповідно до ст.283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.278 КУпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

Згідно п.11 ст.23 ЗУ "Про Національну поліцію" регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 ЗУ "Про національну поліцію" у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення ,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 ч.2 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення,але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП внаслідок порушення водієм п.31.3.а ПДР України, в даному випадку необхідно встановити, чи дійсно автомобіль, яким керував позивач підлягає обов`язковому технічному контролю відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки КІА Magentis , реєстраційний номер НОМЕР_1 , є легковим автомобілем.

Перелік транспортних засобів, що підлягають такому контролю, встановлений Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 р. №137.

Відповідно до п.1 вказаного Порядку, порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації.

Враховуючи, що автомобіль, яким керував позивач позивач відноситься до легкового автомобілю, і відповідачем не спростовано належними доказами той факт, що позивач не використовував цей автомобіль для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, то автомобіль позивача не підлягає під проведення обов`язкового технічного контролю.

На підставі зазначеного, суд вважає, що за результатами розгляду справи об`єктивно, повно та всебічно досліджені обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, порушення, яке інкримінується позивачу об`єктивно доказами не підтверджено, тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач свої обов`язки визначені ст.72 ч.2 КАС України не виконав, жодними доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не доведено.

Згідно ст.35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський має право зупинити транспортний засіб, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Таке положення ПДР забезпечує можливість виконання працівниками поліції покладених на них обов`язків регулювання дорожнього руху, здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ст.249, 276 КУпАП інспектор патрульної поліції має право здійснювати розгляд адміністративної справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, де він несе службу в той час.

Водночас, фактичні обставини адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, викладені у постанові відносно позивача при розгляді справи в суді не знайшли свого підтвердження достатніми допустимими та належними доказами, що відповідало б стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення у практиці Європейського Суду з прав людини,зокрема,у справі «Коробов проти України».

Суд, на підставі ст.2 КАС України перевірив чи діяв відповідач на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, на підставі та у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з використанням цих повноважень з метою, з якою вони надані, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, протягом розумного строку.

Судом встановлено, що вищенаведені вимоги закону поліцейським, який безпосередньо складав оскаржувану постанову, не були дотримані, діяв хоча і у межах наданих йому повноважень, з прийняттям рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого законом виду та розміру, проте не встановив всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не підтвердив доказами порушення позивачем п.31.3.а. ПДР України.

Відтак, судом встановлено, що інших доказів, свідчень або відомостей, необхідних для вирішення справи та підтвердження наявності обставин адміністративного порушення, відповідачами зібрано не було, постанова про накладення адміністративного стягнення таких доказів не містить.

Суд, наголошує, що ч.1-3 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.

Оскаржувана постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ - за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в ній.

Відповідачем було надано до суду відзив, в якому зазначено про відсутність можливості надати відеозапис,оскільки його було видалено за сплином 35 денного терміну зберігання. Будь-якого посилання на зібрані адміністративні матеріали суду не надано. Відповідач не надав суду всі письмові та електронні докази, пояснення свідків, відеозапис з бодікамер поліцейських, що підтверджують заперечення проти позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що на день розгляду справи Відповідачем до суду не надано доказів, які обґрунтовували правомірність прийнятого рішення щодо позивача. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, адже не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Судом встановлено, що фактичні обставини справи, викладені у оскаржуваній постанові, не знайшли свого підтвердження.

Тому суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену Конституцією України та КУпАП, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані і відповідають дійсності, і у такому випадку не доведено наявність події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Частиною 1статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 року у справі №524/9716/16-а, від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у наданій Позивачем копії оскаржуваної постанови, в порушення вимог ст.ст.268,283 КУпАП не міститься відомості про докази, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, що унеможливлює суд перевірити правомірність дій інспектора та оцінки доказів при притягненні особи до адміністративної відповідальності.

У зв`язку із неподанням Відповідачем доказів на обґрунтування правомірності дій поліцейського без поважних причин, суд приходить до висновку, що лише оскаржувана постанова не може беззаперечним доказом вини Позивача.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення від 12.03.2023 року є необґрунтованою та такою, що не відповідає критеріям, які наведені у ч.2 ст.2 КАС України. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях Позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Порушення порядку, встановленого законом при складані вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, суд вважає безумовною підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд, виходить з наступного.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 536,80грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 536,80грн. суд стягує на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача УПП в Миколаївській області, що є юридичною особою.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 72-79, 132, 139, 143, 159, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.

Визнати дії інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Левкович Ігоря Ігоровича, щодо притягнення 12.03.2023р. - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП - протиправними.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС № 6669092 від 12.03.2023року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Новогригорівка Миколаївського району Миколаївської області;РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт № НОМЕР_3 ) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогригорівка Миколаївського району Миколаївської області; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт № НОМЕР_3 ) до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області(ЄДРПОУ 40108646; вул. Новозаводська,1б,м.Миколаїв) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Новогригорівка Миколаївського району Миколаївської області;РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт № НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 536,80грн.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно з положеннями ст. 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М.Войнарівський