Справа № 356/388/23
Суддя: Капшученко І. О.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/388/23
№ провадження 2-а/356/8/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.23 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з вказаним вище позовом, який з урахуванням уточнень обґрунтовував тим, що 01.05.2023 інспектором Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кухтик О. О. його, позивача, було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за нібито не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії. З встановленими поліцейським обставинами та висновками, зазначеними в оскаржуваній постанові, позивач не згоден, оскільки працівниками поліції був зупинений безпідставно, а, отже, всі можливі докази, отримані поліцейськими в результаті їх незаконних дій, є недопустимими. За таких обставин, позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки вимоги п.п. 2.1, 2.4 ПДР він виконав, а докази на підтвердження його винуватості в справі відсутні. Відтак, просить суд скасувати як незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6919250 від 01.05.2023, винесену інспектором Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кухтик О. О., та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім того, просить стягнути з Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на свою користь судові витрати в сумі 1536,80 грн., із яких 536,80 грн. становить судовий збір та 1500 грн. - витрати на правову допомогу.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 30.05.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

16.06.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти пред`явлених позовних вимог заперечив у повному обсязі із наступних підстав. Так, на відеозаписі з бодікамер (долучені до відзиву) зафіксовано, як позивач особисто керував транспортним засобом та на вимогу поліцейського зупинився. При спілкуванні, на неодноразову вимогу поліцейського позивач не пред`явив до повного ознайомлення реєстраційний документ на транспортний засіб, а саме продемонстрував документ, розгорнувши портмоне, в якому він знаходився, та закрив його, вважаючи це достатнім. Проте реєстраційний документ на транспортний засіб містить інформацію, що підлягає перевірці, з обох сторін, тому підлягає пред`явленню у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати всі наведені в ньому дані, що відповідає положенням ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Позивачу також було повідомлено про причину зупинки, особу поліцейського, роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, та надано можливість ними скористатися. Щодо посилань позивача про порушення його права на захист, відповідач вказує, що поліцейський не має змоги позбавити позивача можливості скористатись правом на правову допомогу. Крім того, під час розгляду цієї справи на місці зупинки позивач не вчиняв дій, направлених на її отримання. Санкцією ж ч. 1 ст. 126 КУпАП не передбачено адміністративного арешту, тож участь адвоката не є обов`язковою. Щодо витрат на правничу допомогу, відповідачем зазначено, що позовна заява складена та особисто підписана позивачем. В доданих до неї документах відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Окрім того, звернув увагу на явно завищений розмір судових витрат, які позивач просить стягнути, а саме 2036,80 грн., в той час як розмір накладеного на нього штрафу становить лише 425 грн. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.31-43).

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши додані до них докази, прийшов до наступних висновків.

Так, 01.05.2023 поліцейським БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області, сержантом поліції Кухтик О. О. винесено постанову серії ЕАС № 6919250, відповідно до якої 01.05.2023 о 10 год. 59 хв. водія ОСОБА_1 було зупинено через те, що його транспортний засіб мав ознаки ДТП, та в ході перевірки документів водій не пред`явив на вимогу працівника поліції реєстраційний документ на транспортний засіб до повного ознайомлення, чим порушив п. 2.4 «а» ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, та якою на правопорушника позивача по справі накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.9,43).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У відповідності до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 122, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається, в тому числі, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У таких випадках на місці вчинення правопорушення, зокрема, виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Вказане узгоджується з положеннями Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.

Тож, постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП, на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, інспектор діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до законодавства.

Так, частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Так, в розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

За ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, пред`явити його у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в ньому, а також виконувати передбачені законом вимоги поліцейського.

Отже, праву органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР України документів кореспондує обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом в постановах від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17, від 21.11.2019 у справі № 522/2280/16-а, від 19.06.2019 у справі № 711/4707/17, від 02.12.2019 у справі № 766/10693/17.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем надано відеозапис події з бодікамер поліцейських БК № 475675, 476430, 475288, посилання на які в установленому порядку містяться в постанові про адміністративне правопорушення (а.с.39).

З вказаного відеозапису вбачається обставина зупинки поліцейськими автомобіля ВАЗ 210700-20, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (відрізок часу 00:55 - 01:15, 32:00 - 32:20 файлу відеозапису « ОСОБА_2 »), якому в установленому законом порядку повідомлено про причину зупинки та запропоновано надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Твердження ОСОБА_1 щодо безпідставності його зупинки судом розцінюються критично, оскільки відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Так, як вбачається з відеозапису (відрізок часу 00:00:55 00:01:15, 00:32:00 00:32:20 файлу відеозапису «Кириленко»), поліцейський, підходячи до автомобіля правопорушника, вказує на відсутність у ньому бризковиків, що вказує про технічну несправність транспортного засобу та цілком узгоджується з переліком підстав для зупинки його поліцейським.

Твердження позивача про дотримання ним вимог п. 2.4 ПДР не відповідають дійсності та спростовуються наданим відповідачем відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому об`єктивно зафіксовано, як на неодноразові вимоги поліцейського надати для повного ознайомлення реєстраційний документ на транспортний засіб позивач відмовився, показавши поліцейському лише лицьовий бік документа, вважаючи це достатнім (відрізок часу 00:01:45 00:03:10, 00:05:54 00:07:00, 00:08:06 00:08:25, 00:09:53 00:10:10, 00:33:00 00:34:56, 00:37:39 00:38:35, 00:39:45 00:40:15, 00:41:37 00:41:50 файлу «Кириленко»).

Згідно наданого відповідачем витягу про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль ВАЗ 210700-20, д.н.з. НОМЕР_1 , перереєстровано в ТСЦ № 3241 смт. Баришівка 01.10.2016, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_2 від 01.10.2016, попередній державний номер НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 19.08.2008 (а.с.42).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.1992 № 47 в редакції постанови від 28.03.2012 № 47, чинній на момент перереєстрації транспортного засобу, як і чинною на даний час постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 № 844 затверджено зразки бланків свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, які передбачають наявність інформації про транспортний засіб з обох боків документа, зокрема, на зворотному боці містяться відомості про марку, модель, тип, номер шасі (кузова, рами), масу, об`єм двигуна, тип пального того.

Таким чином, пред`явивши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише з лицьового боку, позивач не надав поліцейському можливості прочитати та зафіксувати всі дані, що містяться в документі та підлягають перевірці, відтак, не надав документ для повної перевірки, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР, а також ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.10.2020 року по справі № 444/2115/17 зазначив, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підстави для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. В даному випадку, пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами.

Отже, поліцейський, встановивши порушення з боку водія, а саме те, що останній не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в реєстраційному документі на транспортний засіб, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанови серії ЕАС № 6919250 від 01.05.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 71-72, 77, 243, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 126, 222, 245, 280 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 08.09.2023.

Суддя І. О. Капшученко