Справа № 160/5737/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2023 року Справа № 160/5737/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
23.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням періодів трудового стажу з 20.02.1984 року по 12.02.1985 року, періодів навчання з 01.09.1980 року по 24.12.1983 року, з 01.09.1985 року по 07.06.1990 року та 3-х років пільгового стажу за Списком №1, відповідно до заяви про призначення пенсії від 03.02.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2023р. прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5737/23, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 13.04.2023 року, а також встановлено відповідачам строк для подання відзивів на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.02.2023р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 45 Закону СРСР від 19 липня 1973 року «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» передбачено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах - втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Вищевказані норми свідчать про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи іншими документами, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Отже, лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.02.1984 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.
Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника чи службовця прийнято на роботу 5 січня 1984р., в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938р.) записується: « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975р.: « 05.01.84». Записи виконуються акуратно, перовою чи кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього чи фіолетового кольору.
Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємств, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.
При цьому, п.2.8 Інструкції №162 встановлено, що виправлені відомості про роботу, о переведеннях на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. мають повністю відповідати оригіналу наказу чи розпорядження.
Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.
При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при зверненні до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, зокрема, подано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 20.02.1984 року, в якій, зокрема, наявні записи наступного змісту:
- 01.09.1980р. по 24.12.1983р. навчання у Астраханському морському училищі (Диплом НОМЕР_2 );
- 20.02.1984р. прийнятий матросом т/х «Смерч» в Астраханському управлінні морського флоту (наказ №33/л);
- 11.04.1984р. переведений матросом 2 класу т/х «Стерегущий» загону ВОХФ (наказ №132/ок від 05.04.1984р.);
- 13.12.1984р. переведений матросом т/х «Бурун» (наказ №265/л від 13.12.1989р.);
- 12.02.1985р. звільнений за власним бажанням (наказ №29/п від 12.02.1989р.);
- 01.09.1987р. зарахований на 3 курс денного відділення до Московського гірничого інституту (наказ №609/1 від 13.08.1987р.);
- 31.07.1990р. закінчив Московський гірничий інститут (наказ №472/1 від 26.06.1990р.).
Вказані записи трудової книжки позивача виконано розбірливо, вони є чіткими та завірені відбитками печатки відповідного роботодавця та підписом відповідального працівника, що відповідачем не заперечується.
При цьому, судом встановлено, що дійсно у записі про прийняття позивача матросом т/х «Смерч» в Астраханському управлінні морського флоту 20.02.1984 року має місце відсутність дати наказу на зарахування (вказано у якості підстави цього запису: наказ №33/л).
Разом з тим, сама дата запису про прийняття матросом т/х «Смерч» в Астраханському управлінні морського флоту (20.02.1984р.), а також подальші записи про переведення позивача матросом т/х «Стерегущий» загону ВОХФ ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), матросом т/х «Бурун» (13.12.1989р.) та про звільнення позивача 12.02.1985р. за власним бажанням є чіткими та не містять виправлень, а також завірені відбитком печатки роботодавця та підписом уповноваженої особи.
Разом з цим, відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача, що стосується його періоду роботи з 20.02.1984р. по 12.02.1985р. не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем з певними недоліками, відсутня, проте, наявні в ній записи надають змогу чітко встановити як дату початку періоду трудової діяльності у спірний період, так і дату завершення.
Щодо періодів навчання позивача з 01.09.1983 року по 24.12.1983 року та з 01.09.1985 року по 07.06.1990 року судом встановлено, що вказані періоди підтверджуються вищенаведеними записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.02.1984 року, згідно з якою позивач навчався з 01.09.1980р. по 24.12.1983р. у Астраханському морському училищі та з 01.09.1987р. зарахований на 3 курс денного відділення до Московського гірничого інституту (наказ №609/1 від 13.08.1987р.) та 31.07.1990р. закінчив Московський гірничий інститут (наказ №472/1 від 26.06.1990р.)., а також дипломами та архівною довідкою від 02.03.2023р. №20/55, виданою Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка», згідно з якою в матеріалах архіву Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» значиться, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований в «Дніпропетровський гірничий інститут» на 1 курс денного відділення електротехнічного факультету спец. «Автоматика і телемеханіка» з 01 вересня 1985 року (наказ №1210л від 16.08.1985р.) та відрахований з інституту з 25.05.1987р.
Відносно посилання відповідача-2 в оскаржуваному рішенні на неможливість зарахування вищевказаних періодів навчання позивача до його страхового стажу через те, що з 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дій та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа справах від 22 січня 1993», відповідно до якого зупинене у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа справах вчиненої від імені України в м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москва 28 березня 1997 року та ратифікованої Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, та про необхідність надання у зв`язку із цим документів про навчання апостильованих державою, на території якої їх видано, суд зазначає таке.
По-перше, як встановлено судом, спірні періоди навчання позивача, яке відбувалося на території колишнього СРСР, зокрема, з 01.09.1980р. по 24.12.1983р. у Астраханському морському училищі та з 01.09.1987р. по 07.06.1990 року у Московському гірничому інституті, підтверджені відповідними записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.02.1984 року, з приводу правильності та чіткості яких пенсійним органом жодних заперечень висловлено не було, відтак, у розумінні вищенаведених приписів статті 62 Закону №1788-XII та Порядку №637, будь-якого додаткового документального підтвердження ці періоди навчання задля їх зарахування до страхового стажу позивача не потребують.
Щодо періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1985р. по 25.05.1987р. у «Дніпропетровському гірничому інституті» до продовження навчання у Московському гірничому інституті, то цей період, як вказано вище, підтверджено архівною довідкою від 02.03.2023р. №20/55, виданою Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка», яка, відповідно, видана на території України і стосується навчання позивача на території колишньої УРСР, правонаступником якої є держава Україна, відтак надання такої довідки з апостилем не є необхідним.
Додатково цей період навчання також підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 від 07.06.1990р., згідно з яким ОСОБА_1 у 1985р. вступив до Дніпропетровського гірничого інституту та в 1990р. закінчив курс Московського ордену Трудового Червоного Знамені гірничого інституту за спеціальністю електрифікація та автоматизація гірничих робіт.
Суд повторно наголошує, що відповідно до чинного законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності у трудовій книжці, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (навчання), на підтвердження таких періодів приймаються інші документи, що уточнюють спірні моменти.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача або дипломів про його навчання та архівної довідки містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідачем на припинення з 01.01.2023 участі в Угоді, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів навчання позивача до його страхового стажу, що враховується для призначення пенсії.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про період роботи позивача з 20.02.1984 року по 12.02.1985 року та про періоди навчання позивача з 01.09.1980 року по 24.12.1983 року і з 01.09.1985 року по 07.06.1990 року, що є достатньою підставою для зарахування цих періодів роботи та навчання позивача до його загального трудового (страхового) стажу.
Щодо зарахування до стажу за Списком №1 всіх періодів роботи позивача, вказаних в уточнюючій довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 19.01.2023р. №71, суд зазначає таке.
Відповідно до розрахунку страхового стажу позивача, відповідачем-2 зараховано до його пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи на посадах, передбачених Списком №1: 22.06.1988р. - 08.08.1988р. (0 років 1 місяць 17 днів); 31.08.1990р. - 31.12.1991р. (1 рік 4 місяці 01 день); 01.01.1992р.-21.08.1992р. (0 років 7 місяців 21 день).
При цьому відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач працював, зокрема, на таких роботах:
Шахта «Самарська» об`єднання «Павлоградвугілля»:
- 22.06.1988р. прийнятий учнем електрослюсаря підземним з повним робочим днем в шахті, на час проходження виробничої практики (наказ №94 від 22.06.1988р.);
- 01.10.1988р. звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики (наказ №148 від 03.10.1988р.);
- 22.06.1989р. прийнятий електрослюсарем 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті на час проходження виробничої практики (наказ №90 від 22.06.1989р.);
- 19.09.1989р. - звільнений у зв`язку із закінченням строку виробничої практики (наказ №140 від 19.09.1989р.);
- 31.08.1990р. прийнятий заступником (помічником) начальника дільниці підземним з повним робочим днем у шахті (наказ №149 від 31.08.1990р.);
- 01.11.1991р. призначений виконуючим обов`язки начальника дільниці, підземним робочим днем у шахті (наказ №1304 від 01.11.1991р.);
- 26.02.1991р. переведений заступником начальника дільниці підземним з повним робочим днем у шахті (наказ №123-к від 26.02.1991р.);
- 07.07.1993р. звільнений за ст.38 КЗпП України (наказ №68 від 07.07.1993р.).
Крім цього, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів в ній №71 від 19.01.2023р., виданої ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день на ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (Шахті «Самарська»):
- за період з 22.06.1988р. (наказ 94 від 22.06.1988р.) по 08.08.1988р. (наказ 94 від 22.06.1988р.) (закінчення виробничої практики зазначено в наказі про прийняття) виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією, посадою учень електрослюсаря підземного дільниці видобутку вугілля з повним робочим днем у шахті (виробнича практика), що передбачена Списком 1 розділ І підрозділ 1, код КП підстава постанова Рад.Мін.СССР № 1173 від 22.08.1956р. Додатково вказано, що вказана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всього за період з 22.06.1988р. по 08.08.1988р.( 00 років 02 місяць 18 днів);
- за період з 12.09.1988р. (наказ 139 від 12.09.1988р.) по 01.10.1988р. (наказ 148 від 03.10.1988р. (в наказі відсутній) виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією, посадою учень електрослюсаря підземного дільниці видобутку вугілля з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ І код КП підстава постанова Рад.Мін.СССР № 1173 від 22.08.1956р. Додатково вказано, що вказана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всього за період з 12.09.1988р. по 01.10.1988р. (00 років 00 місяців 20 днів);
- за період з 22.06.1989р. (наказ 90 від 26.06.1989р.) по 19.09.1989р. (наказ 140 від 19.09.1989р.) (в наказі відсутній) виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією, посадою учень електрослюсаря підземного дільниці видобутку вугілля з повним робочим днем у шахті (виробнича практика), що передбачена Списком І розділ 1 підрозділ 1 код КП підстава постанова Рад.Мін.СССР № 1173 від 22.08.1956р. Додатково вказано, що вказана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всього за період з 22.06.1989р. по 19.09.1989р. (00 років 02 місяці 29 днів);
- за період з 31.08.1990р. (наказ 149 від 31.08.1990р.) по 31.10.1991р. виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією, посадою помічник начальника дільниці РЗО з повним робочим днем у шахті що передбачена Списком І розділ 1 підрозділ 1 код КП підстава постанова Рад.Мін.СССР № 1173 від 22.08.1956р. Додатково вказано, що вказана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всього за період з 31.08.1990р. по 31.10.1991р. (01 рік 02 місяці 01 день);
- за період з 01.11.1991р. (наказ 1304 від 01.11.1991р.) по 31.12.1991р. виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією, посадою виконуючий обов`язки начальника дільниці РЗО з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП підстава постанова Рад.Мін.СССР № 1173 від 22.08.1956р. Додатково вказано, що вказана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всього за період з 01.11.1991р. по 31.12.1991р. (00 років 02 місяці 00 днів);
- за період з 01.01.1992р. (наказ 1304 від 01.11.1991р.) по 25.02.1992р. виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією, посадою заступник начальника дільниці РЗО з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт б позиція 1010100б код КП підстава постанова Рад. Мін.СССР № 10 від 26.01.1991р. Додатково вказано, що вказана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всього за період з 01.01.1992р. по 25.02.1992р. (00 років 01 місяць 25 днів);
- за період з 26.02.1992р. (наказ 123-к від 26.02.1992р.) по 07.07.1993р. (наказ 68 від 07.07.1993р.) виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією, посадою заступник начальника дільниці РЗО з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт б позиція 1010100б код КП підстава постанова Рад. Мін.СССР № 10 від 26.01.1991р. Додатково вказано, що вказана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всього за період з 26.02.1992р. по 07.07.1993р. (01 рік 04 місяці 12 днів).
Також у вказаній довідці зазначено, що вказана професія підтверджена результатами атестації робочих місць: наказ № 880 від 26.12.1994р. Довідка видана на підставі: особистої картки форми Т-2, наказів керівника підприємства, особові рахунки про заробітну плату, табелів спуску в шахту, довідника ЕТКС, атестації робочого місця, Списка 1 постанов Рад.Мін.СССР № і ПЗ від 22.08.1956р., Рад. Мін.СССР № 10 від 26.01.1991р. Додатково вказано, що професій за сумісництвом не було, відпустками без збереження заробітної плати не пов`язаних з виробничою необхідністю не було.
При цьому суд зазначає, що за приписами пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Постановою Радою Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956р. «Про затвердження Списків виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах» було затверджено, зокрема, Список №1 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, відповідно до розділу 1 Гірські роботи (Видобуток вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, слюди, солі та інших рудних та нерудних копалин підземним способом. Будівництво шахт та копалень. Будівництво метрополітенів та інших підземних споруд) підрозділу І Підземні роботи відносяться усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці шахтах, на будівництві шахт, копалень та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).
Поряд з цим, Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, що діяв до 11 березня 1994 року, передбачає, що професія «Керівники та фахівці підземних ділянок» відноситься до Списку №1 та дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.
Таким чином, професії та посади позивача, за якими він працював, віднесені до Списку №1. Факт працевлаштування позивача за вищевказаними посадами підтверджено відповідними записами в його трудовій книжці, що є чіткими та не мають виправлень чи невідповідностей, а також вищевказаною довідкою №71 від 19.01.2023р., виданою ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що сформована на підставі особистої картки форми Т-2, наказів керівника підприємства, особові рахунки про заробітну плату, табелів спуску в шахту, довідника ЕТКС, атестації робочого місця, Списку 1 постанов Рад.Мін.СССР № і ПЗ від 22.08.1956р., Рад. Мін.СССР № 10 від 26.01.1991р.
За наведених обставин, суд вважає протиправним не зарахування періодів роботи позивача з 12.09.1988р. по 01.10.1988; з 22.06.1989 по 19.09.1989; з 22.08.1992 по 07.07.1993 року до його стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, відтак, не зарахувавши вказані періоди роботи позивача до його пільгового стажу за Списком №1, відповідач-2 діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому такі дії є протиправними.
Таким чином, з метою ефективного захисту порушених прав позивача та керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за доцільне, вийти за межі заявлених позовних вимог та також визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періодів його роботи з 12.09.1988 року по 01.10.1988 року, з 22.06.1989 року по 19.09.1989 року та з 22.08.1992 року по 07.07.1993 року, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача є належним та ефективним.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З метою поновлення порушеного права позивача вищевказаними протиправними рішенням та діями відповідача-2, суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 20.02.1984 року по 12.02.1985 року та періоди його навчання з 01.09.1980 року по 24.12.1983 року і з 01.09.1985 року по 07.06.1990 року, а також зарахувати до його стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періоди його роботи з 12.09.1988 року по 01.10.1988 року; з 22.06.1989 року по 19.09.1989 року та з 22.08.1992 року по 07.07.1993 року.
Водночас у задоволенні позовних вимог позивача щодо зобов`язання пенсійного органу зарахувати до його стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, всіх періодів його роботи за такими посадами у сукупній кількості трьох років слід відмовити, бо як встановлено судом з наданого позивачем розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , відповідачем-2 вже було зараховано до його пільгового стажу за Списком №1 певні періоди роботи на посадах, передбачених Списком №1, а саме: 22.06.1988р. - 08.08.1988р. (0 років 1 місяць 17 днів); 31.08.1990р. - 31.12.1991р. (1 рік 4 місяці 01 день); 01.01.1992р.-21.08.1992р. (0 років 7 місяців 21 день), відтак, підстави для повторного зобов`язання пенсійного органу зарахувати вказані періоди до пільгового стажу позивача за Списком №1 відсутні.
Щодо підстав зобов`язання саме відповідача-2 здійснити зарахування вищеозначених спірних періодів до стажу позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке, відповідно, при розгляді документів ОСОБА_1 і здійснювало розрахунок його стажу, в тому числі, і пільгового, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 20.02.1984 року по 12.02.1985 року та навчання з 01.09.1980 року по 24.12.1983 року і з 01.09.1985 року по 07.06.1990 року, а також щодо зарахування до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періодів його роботи з 12.09.1988 року по 01.10.1988 року, з 22.06.1989 року по 19.09.1989 року та з 22.08.1992 по 07.07.1993 року.
Водночас, відповідач-1, за наведених обставин, не є належним у цій справі, тому у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити повністю, бо останній фактично заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-IV не розглядав та будь-яке рішення за цією заявою, в тому числі, і оскаржуване, не приймав.
Щодо частини позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до заяви про призначення пенсії від 03.02.2023 року, суд зазначає наступне.
Як слідує з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки спірним рішенням відповідача-2 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» лише через недостатність страхового стажу, передбаченого цією нормою Закону (29 років), водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії такий необхідний страховий стаж мав, бо відповідач-2 безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи з 20.02.1984 року по 12.02.1985 року та періоди його навчання з 01.09.1980 року по 24.12.1983 року і з 01.09.1985 року по 07.06.1990 року, тобто понад 8 років, що у сукупності з визнаним пенсійним органом страховим стажем (24 роки 1 місяць 17 днів), перевищить необхідний законодавчо визначений мінімум (29 років), суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачеві пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Поряд з цим, відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, 17.11.2022р., а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 03.02.2023р., тобто звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (тобто з 18.11.2022р.), таким чином, суд вважає за можливим зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме з 18.11.2022р.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-2 відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 715,73грн.
Керуючись ст.ст.241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова