Справа № 520/4487/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 520/4487/22

адміністративне провадження № К/990/28861/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (повний текст постанови виготовлено 26 липня 2023 року) у справі № 520/4487/22 за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича, Харківської міської ради, Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Харківського міського голови Терехова Ігора Олександровича, Харківської міської ради, Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, в якому просила:

- поновити її на роботі на посаді заступника директора Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради з інспекційної роботи з 03.02.2022, скасувавши розпорядження Харківського міського голови Терехова І.О. від 31.01.2022 №114/2к «Про звільнення з займаної посади» в частині звільнення з займаної посади ОСОБА_1 - заступника директора Департаменту з інспекційної роботи Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради 02.02.2022 у зв`язку зі змінами в організації праці згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку;

- стягнути з Харківської міської ради на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.02.2022 по дату прийняття рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

21 серпня 2023 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржниця посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував статтю 49-2 КЗпП України:

- без застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21 травня 2020 року у справі №316/969/16-ц, відповідно до яких фактичного скорочення посади, яку обіймав позивач не відбулося, оскільки у штатному розкладі нових Департаментів посада заступників директора збережена;

- у взаємозв`язку з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України без застосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 758/964/18, від 21.05.2020 у справі №316/969/16-ц, від 16.01.2018 у справі №761/3694/15-ц, від 29.04.2021 у справі №823/138/16, від 13.02.2019 у справі № 756/6746/16-ц, від 06.10.2021 у справі № 756/10674/19, від 19.02.2021 у справі №456/2212/19, від 17.02.2021 у справі №280/89/18, які вказують, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював;

- без застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 591/3053/16-а, які вказують, що попередження про звільнення, так і пропозицію працівникові щодо іншої роботи повинен надавати власник підприємства або уповноважений ним орган.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не обґрунтовано, що правова позиція Верховного Суду викладена у зазначених заявником постановах щодо застосування статті 49-2 КЗпП України зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (повний текст постанови виготовлено 26 липня 2023 року) у справі № 520/4487/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська