Справа № 331/968/23
Суддя: Фісун Н. В.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023

Справа № 331/968/23

Провадження № 2-а/331/9/2023

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря Коропи А.Ю. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції 1 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Богомолова Юрія Ігоровича, третя особа, яка не заяваляє самостійних вимог:Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого лейтенанта поліції 1 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Богомолова Юрія Ігоровича, третя особа, яка не заяваляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є управителем ТОВ Керуюча компанія «Запоріжжя Наш Дім», у його користуванні перебуває службовий легковий автомобіль Mercedes-Benz 250 D чорного кольору державний номер НОМЕР_1 . Керуючи вказаним транспортним засобом, рухався по вулиці Яценкау Запоріжжя в напрямку вул.Козача, буд.5, де був зупинений неподалік житлового будинку Яценка 16 А інспекторами поліції 1 бат. 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Богомоловим Юрієм Ігоровичем.

Оскільки він працює на роботі з об`єктами критичної інфраструктури обслуговує житлові будинки повертався додому о 01 годині ночі 31 січня року. Відповідно до рішення Запорізької обласної військової адміністрації має відповідний дозвіл на проїзд у період дії комендантської години (з 23 до 5 год) - спецперепустка № 16328. Однак, з вулиці Перемоги за ним їхала патрульна машина державний н 11 №3290.

Протягом руху позивачем було помічено, що йому позаду почали вмикати/вимикати дальнє світло, тобто подаваті сигнал за допомогою фар. При цьому застосовувалися світлові сигнали червоного кольору. Ним було вирішено терміново зупинити транспортний засіб, при цьому патрульна машнии державний номер НОМЕР_2 стала на зустрічній смузі зліва від нього.

Ним було задано питання патрульним про причину зупинки його автомобіля, але йому це не повідомили. Також він неоднразово питав патрульних про причини ,на його думку, дивакуватої сигналізації про зупинку автомобші (тобто за допомогою сигналу фар). Йому відповіли про несправність машини.

Автомобіль фактично зупинено за межею Вознесенівського району території Олександрівського району , тобто фактично на мосту через річку Суха Московка. Дані gps зафіксовано за допомогою знімка патрульної машини на камеру його телефону (сфотографовано о 00:49 год. 31 січня 2023 року.).

В даному випадку ним виконано зупинку на вимогу патрульної машини у місцях, де заборонено паркування згідно пп.В пункту 15.9 Правил дорожнього руху (зупинка забороняється на мостах, шляхопроводах.).

Зупиняти транспортні засоби в місцях, заборонених ПДР (крім залізничних переїздів), поліцейський має право лише у виключних випадках (достати підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння, підозрюється у скоєнні злочину, залишив місце ДТП, створює аварійні ситуації іншим учасникам руху).

На вимогу патрульній мною було пред`явлено документи: водійське посвідчення ( НОМЕР_3 категорія В), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( НОМЕР_4 ), також пред`явлено паспорт громадянина України (серія НОМЕР_5 ) та спецперепустку №16328.

Протягом часу перевірки документів ним не було отримано відповіді про зупинку автомобіля та не використання маячку червоного кольору.

Врешті він повідомив інспектору ОСОБА_2 про незаконність подібної дивакуватої зупинки автомобіля без використання маяку червоного кольору. Також зроблено зауваження про порушення Правил дорожнього руху з боку водія патрульної машини 11 № 3290 щодо правил зупинки. Патрульна машина стояла на зустрічний смузі без використання світлових маячків червоного кольору, які б дозволяли їм відступити від правил ПДД. На його вимоги інспектори не реагували та кепкували.

Потім, на його думку, для пошуку будь-яких порушень з його боку, інспектори вирішили ще запитати документи страхового полісу, ним було пред`явлено страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для ознайомлення (поліс № 212083982 ПрАТ «Універсальна»).

Після того, як переконалися, що з документами усе в порядку, вирішили на нього накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення місця зупинки (ч.І ст.122 Кодексу про адміністративні правопорушення України). Надали постанову серії ЕАР № 6479961, якою на нього накладено адміністративний штраф у розмірі 340 гривень. Як аргумент у постанові наведено, що він зупинився у лівій смузі руху.До цього спочатку йому казали, що він на них не реагував. Хоча він зупинився і надавав документи для ознайомлення. Вважає, що відповідач при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необгрунтованою та незаконною і в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.І ст.121 КУпАП. Прохав суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення посправі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпекидорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6479961 від 31.01.2023 р., якою було визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за постановою серії ЕАР № 6479961 від 31.01.2023 до адміністративної відповідальності за ч.І ст.121 КУпАП - закрити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 7.02.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 7.02.2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції 1 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Богомолова Юрія Ігоровича, третя особа, яка не заяваляє самостійних вимог:Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

6.03.2023 року від відповідача надійшов відзив в порядку ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, в якому вказав,що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Під час несення служби 31.01.2023 було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який керуючи тз на дорозі з чотирма смугами руху ( по дві смуги в кожному напрямку ), зробив зупинку в лівій смузі, вздовж дорожньої розмітки, чим порушив п. 15.2 ПДР України.

У своїй позовній заяві, Позивач, через незнання ПДР стверджує, що поліцейські, змусили його здійснити зупинку з порушенням ПДР України. Слід звернути увагу, що згідно п.8.9 ПДР водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Також, гр. ОСОБА_3 , вважає, що його зупинка є незаконною, оскільки на патрульному автомобілі не було червоних проблискових маячків, проте на відеозаписі правопорушення, що додається до матеріалів чітко видно та чутно, що вимога про зупинку подавалася поліцейським за допомогою спеціального звукового сигналу та гучномовного пристрою, що передбачено п.8.9 ПДР України.

Крім того, звертає увагу, що Позивачу було повідомлено підставу зупинки, роз`яснено та дотримано його права та обов`язки, визначені ст. 63 Конституції України та ст.268 Кодексу України адміністративні правопорушення. В ході розмови, гр. ОСОБА_1 поводив себе зухвало, агресивно висловлювався нецензурною лайкою та постійно перебивав поліцейського, про що свідчить відеозапис,в задоволенні позовних вимог Позивачу прохав відмовити у повному обсязі.

27.07.2023 року від позивача надійшла заява про зміну предмету та підстави позову, в якій прохав прохав суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення посправі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпекидорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6479961 від 31.01.2023 р., якою було визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за постановою серії ЕАР № 6479961 від 31.01.2023 до адміністративної відповідальності за ч.І ст.122 КУпАП - закрити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність , прохав суд позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав відзив в порядку ст.162 КУпАП та прохав суд розглядати справу без участі представника, в задоволенні позовних вимог Позивачу відмовити у повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або заонні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В оскаржуваній постанові серії ЕАР№6479961 від 31.01.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не чітко зазначено про порушення ОСОБА_1 . Зміст оригіналу постанови практично є нечитабельним.

У відзиву на позовну заяву поліцейським вказано, що до постанови додаються відеозапис.

Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР№6479961 від 31.01.2023 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

За змістом спірної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною першою ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки.

Згідно п. 15.2 Правил дорожнього руху за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будьяких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будьякого доказу, якто наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Оглядом матеріалів диску, наданого суду старшим лейтенантом поліції Богомоловим Ю.І.встановлено наявність двох відеозаписів: на яких зображено спілкування з поліцейськими та процедуру складання адміністративного матеріалу та з другого відеозапису, вбачається, що автомобіль працівників поліції перебуває в русі.

Відповідно до позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17: «Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.»

Яким пристроєм зафіксовано відеозапис працівниками поліції, суду такої інформації надано не було.Диск, який був долучений до матеріалів справи не містить інформації щодо фіксації у встановленому законом порядку.

Файл містить запис із якого вбачається, що автомобіль працівників поліції перебуває в русі за автомобілем марку, модель та номерний знак, якого неможливо розгледіти через темну пору доби та засліплення світлом фар автомобіля патрульних поліцейських. Коли патрульний автомобіль вмикає проблискові маячки червоного кольору, автомобіль, що рухався, зупиняється на дорозі за вимогою працівників поліції.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він визнає порушення ПДР в місцях, де заборонено паркування згідно пп.В пункту 15.9 Правил дорожнього руху (зупинка забороняється на мостах, шляхопроводах.), але зупинився за вимогою працівників полціїі. Але з відзиву відповідача, так як неможливо прочитати постанову про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що ОСОБА_1 було притягнуто за те, що зробив зупинку в лівій смузі, вздовж дорожньої розмітки, чим порушив п. 15.2 ПДР України.

Щодо порушення ОСОБА_1 п. 15.2 ПДР України, суд зауважує, що п. 1.10 ПДР України містить визначення поняття «край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів)». Це видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки.

Згідно відеозапису, вбачається що транспортний засіб на вимогу поліцейських зупинився , але за включеними фарами на автомобілі, суду не можливо встановити на якій проїздній частині, ділянці був зупинений автомобіль.

Водночас, до матеріалів справи не долучено доказів того, що інспектором були вчинені будь-які дії щодо вимірювання відстані зупинки автомобіля позивача від краю проїжджої частини та встановлено будьяких інших учасників дорожнього руху, яким перешкоджала вимушена зупинка позивача. Тобто, при складанні оскаржуваної постанови працівник патрульної поліції не вжив достатніх заходів для зібрання необхідних доказів на підтвердження вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

Відтак, з огляду на наявні докази, судом не встановлено наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на вищевказане, представником ГУНП в Запорізькій області не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП для притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова( яку неможливо оригінал дослідити із-за нечитабельності) у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_4 у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, отже враховуючи, що згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Крім того, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють зазначені право- відносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування постанови серії ЕАР №6479961 від 31.01.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 248 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, згідно висновку Верховного Суду України, право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу, або ж суду у передбачених статтею 221 КУпАП випадках та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Тому позовні вимоги в частині закриття провадження про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 9, 1213, 126, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 7277, 122, 242, 244246, 257, 271, 286 КАС України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції 1 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Богомолова Юрія Ігоровича, третя особа, яка не заяваляє самостійних вимог:Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення посправі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпекидорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6479961 від 31.01.2023 р., якою було визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

В іншій частині позовних вимог, щодо закриття справи про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Фісун Н.В.