Справа № 320/11162/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року справа №320/11162/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-3, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.09.2022 за №50 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням статусу громадянина, евакуйованого із зони відчуження у 1986 році (категорія 2 - Б), пільгового страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 03.08.1993 по 17.12.1993, з 23.08.1995 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 30.06.2022, у зв`язку з досягненням позивачем віку 48 років;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.09.2022 за №50 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням статусу громадянина, евакуйованого із зони відчуження у 1986 році (категорія 2 - Б), пільгового страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 03.08.1993 по 17.12.1993, з 23.08.1995 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 30.06.2022, у зв`язку з досягненням позивачем віку 48 років;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області стосовно відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням статусу громадянина, евакуйованого із зони відчуження у 1986 році (категорія 2 - Б), пільгового страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 03.08.1993 по 17.12.1993, з 23.08.1995 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 30.06.2022, у зв`язку з досягненням позивачем віку 48 років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 , з 23.08.2022 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням статусу громадянина, евакуйованого із зони відчуження у 1986 році (категорія 2 - Б), пільгового страхового стажу за період роботи позивача з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі (рік за півтора) до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 03.08.1993 по 17.12.1993, з 23.08.1995 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 30.06.2022, у зв`язку з досягненням позивачем віку 48 років.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що має право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як особа, потерпіла від Чорнобильської катастрофи (евакуйована з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році), а також, додатково, як особа, яка відпрацювала на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1. Проте відповідачі-2,3 протиправно відмовили у призначенні пенсії з підстав того, що не підтверджено належними документами статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, подали до суду відзиви на позов, в яких зазначають, що подані позивачем документи разом із заявою про призначення пенсії не дають підстав встановити статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, оскільки надане посвідчення не засвідчено печаткою установи, яка його видала.

Позивач подав відповідь на відзиви, в якій вважає доводи відповідачів необґрунтованими та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Славутицьким МВГУ МВС України в Київській області 12.09.1997.

Позивач 26.08.2022 звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з заявою встановленої форми про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заява була прийнята та зареєстрована за №1663, про що видано відповідну розписку-повідомлення.

Суд встановив, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України».

Цією постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, де пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

На підставі зазначеного, після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви позивача Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення від 01.09.2022 № 50 про відмову у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи посвідчення громадянина, евакуйованого із зони відчуження серії НОМЕР_2 не завірено печаткою установи, яка його видала.

Позивач 16.09.2022 повторно подав до ГУ ПФУ у Київській області заяву про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заява була прийнята та зареєстрована за №1804, про що видано відповідну розписку-повідомлення. Для розгляду цієї заяви було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 22.09.2022 №50 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи від 07.05.1991 №20040 відсутня відмітка про перереєстрацію, а у посвідченні потерпілого від ЧАЕС серії Б від 02.05.1993 №092643 відсутня печатка установи, яка його видала. Відтак, статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи не підтверджено.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з заявою довільної форми про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.09.2022.

Зазначена заява розглянута ГУ ПФУ у Київській області у порядку Закону України «Про звернення громадян». У листі від 06.10.2022 №1000-0202-8/100054 повідомлено, що заява про призначення пенсії подається відповідно до встановленої форми шляхом особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Не погодившись з правомірністю рішень про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058).

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, серед іншого, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що право на призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий стаж не менше 29 років.

У той же час, частина перша статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) визначає, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Надалі, зазначена стаття визначає умови призначення пенсій для різних категорій осіб: у пункті 1 визначено умови зменшення віку для учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС; у пункті 2 для потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Зокрема, згідно абзацу другого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII особи, потерпілі від Чорнобильської катастрофи та евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році мають право на зменшення пенсійного віку на 10 років.

Позивач відносить себе до категорії осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи та евакуйованих з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Серед іншого, зазначеним підпунктом визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи мають подати два документи:

1) документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Так, до заяв від 26.08.2022, від 16.09.2022 про призначення пенсії позивач подав довідку виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 08.08.1991 №29394 про те, що станом на 26.04.1986 ОСОБА_1 фактично проживав та був прописаний у м. Прип`ять та згідно встановленого порядку був евакуйований 27.04.1986. Також, до заяви про призначення пенсії було додано копію посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2) серії НОМЕР_2 .

Таким чином, позивач виконав встановлений Законом №796-XII та Порядком № 22-1 порядок підтвердження статусу особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи та евакуйованої із зони відчуження у 1986 році та подав усі необхідні для цього документи.

Разом з тим, відповідачі-2,3 зазначають, що подане разом з заявою про призначення пенсії посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.05.1993 не засвідчено печаткою установи, яка його видала. Тому, на їх думку, таке посвідчення не може належним чином посвідчувати статус особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи. До інших документів на підтвердження статусу потерпілої особи відповідачі зауважень не висловили.

Суд не погоджується з такими висновками відповідачів-2,3 з огляду на таке.

На час видачі позивачу посвідчення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (далі Порядок №501).

Пунктом 10 Порядку №501 визначено, що потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень здійснюється Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

При цьому, відповідно до пункту 11 цього Порядку №501 посвідчення є документом суворого обліку та звітності.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 затверджено зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Дозволено використовувати для видачі громадянам уже виготовлені бланки посвідчень (без вкладишів до них) за зразками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991№ 44 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Хоча зразком посвідчення і передбачено проставлення на відповідному посвідченні печатки установи, яка її видала, суд звертає увагу відповідачів-2,3, що внесення даних до посвідчення здійснюється саме уповноваженим органом, а тому, з огляду на викладене, позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення у зв`язку із тим, що уповноважений орган вніс некоректно записи до посвідчення, а саме не проставив печатку.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 викладено правовий висновок, відповідно до якого працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки, вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність на першій сторінці печатки підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка).

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Правовідносини у зазначеній справі не є подібними зі справою, що розглядається, але суд вважає, що висновки суду касаційної інстанції можуть бути релевантними до обставин цієї справи, оскільки позивач, як і у трудових відносинах, не має спеціальних знань та не зобов`язаний контролювати правильність заповнення посвідчення. Відтак, позивач не може нести відповідальність за неправильне заповнення відповідного посвідчення. Тому, суд вважає неправильним позбавляти позивача права на соціальний захист та отримання пенсії лише з таких формальних підстав.

Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

Таким чином, враховуючи те, що посвідчення видавалося органом державної влади, а питання про призначення пенсії також розглядалося державою в особі органів Пенсійного фонду України, відповідачі-2,3 не можуть відмовляти у призначенні пенсії позивачу лише з огляду на допущення помилки іншим державним органом.

При цьому, у разі наявності сумнівів у достовірності та автентичності посвідчення відповідачі-2,3 мали змогу направити до відповідних органів соціального захисту запит на підтвердження статусу особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи. Зокрема такі повноваження передбачені пунктом 4.2 розділу IV Порядку№22-1.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач належним чином підтвердив статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи та евакуйованої з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, а тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ має право на зменшення пенсійного віку на 10 років за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.

Окрім цього, відповідно до частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Тобто, за умови якщо позивач відпрацював на роботах за списком №1 10 років і більше, вік виходу на пенсію підлягає додатковому зменшенню на 2 роки.

Відповідно до довідки Державного неспеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» від 06.07.2022 №47-31303 ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах за списком №1 у період з 09.08.1993 по 17.12.1993 та з 23.08.1995 по 31.12.2009, що становить більше 10 років.

Відтак позивач має стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 більше 10 років, що надає йому право на додаткове зменшення пенсійного віку на два роки.

Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що позивач має право на зменшення пенсійного віку на 12 років (тобто, вихід на пенсію при виповненні 48 років) за умови наявності 17 років страхового стажу, тобто за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу (29-12).

Сторонами не заперечується розрахований в оскаржуваних рішеннях страховий стаж, який становить 30 років 3 місяці 16 днів.

Таким чином, обставини наявності у позивача страхового та пільгового стажу не підлягають доказуванню у цій справі на підставі частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

При цьому, 48 років позивачу виповнилося 22.08.2022 (дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а тому, звертаючись з заявою про призначення пенсії 26.08.2022 та 16.09.2022 позивач вже досяг 48-річного віку і мав право на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Отже, рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку не відповідають критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, а тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо позовних вимог до ГУ ПФУ у Київській області суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачі-2,3 неправомірно відмовили позивачу у призначенні пенсії за віком, у той час як право на отримання такої пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідачів-2,3 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Пунктом 4.2 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, при першому зверненні було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, при повторному зверненні - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, саме орган, який відмовив у призначенні пенсії, є уповноваженим органом, який має право на виконання рішення суду приймати рішення про призначення пенсії за вислугу років, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача-2 та відповідача-3 не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки цей орган першим розглядав заяву позивача про призначення пенсії.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 стосуються відповідача-2 та відповідача-3, а зобов`язання призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах стосуються лише відповідача-2, суд приходить до висновку про відсутність позовних вимог, звернутих до відповідача-1 - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Тому у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області належить відмовити у позові.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, оскільки після досягнення позивачем пенсійного віку ще не сплинуло трьох місяців, пенсія має бути призначена йому з наступного дня за днем досягнення ним пенсійного віку з 23.08.2022.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.09.2022 №50.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.09.2022 №50.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 23.08.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статей 55-56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням статусу громадянина, евакуйованого із зони відчуження у 1986 році (категорія 2 - Б), пільгового страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 03.08.1993 по 17.12.1993, з 23.08.1995 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 30.06.2022, у зв`язку з досягненням позивачем віку 48 років.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 13.09.2023.

Суддя Кушнова А.О.