Справа № 160/7903/22
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

12 вересня 2023 року

м. Київ

справа №160/7903/22

адміністративне провадження №К/990/29701/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20.07.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Личківської сільської ради Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Личківської сільської ради Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 05.09.2019 за №470-13/VII "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби", в частині включення Личківською сільською радою раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим № :01:002:1265 до переліку земельних ділянок, переданих Личківській сільській раді з державної власності, для подальшого їх об 'єднання з метою створення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби (з кодом 01.08 згідно КВЦПЗ), на підставі наданого дозволу за цим рішенням Личківської сільської ради;

- визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 02.06.2021 за №319-5/VІІІ "Про затвердження проекту землеустрою на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби", в частині включення Личківською сільською радою раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1265 до складу новоствореної земельної ділянки площею 98,1227 га з кадастровим №:01:002:1406 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, переданих з державної власності до комунальної власності.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2022, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.07.2023, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

До Верховного Суду 29.08.2023 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20.07.2023.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції при розгляд справи проігнорували правові висновки Верховного Суду у справах № 509/4156/15-а, № 120/1583/19-а, № 460/2618/18, № 509/4156/15-а, № 120/1583/19-а, № 460/2618/18, № 817/586/17, № 820/4852/17, № 818/1903/17, № 316/979/18, № 480/313/19, № 640/5615/19, № 815/6124/17, № 160/5982/19, № 688/2908/16-ц, № 617/763/16-ц, № 570/4524/17, № 750/2950/18, № 669/703/20-ц, № 700/310/20, № 806/965/17, № 160/5982/19.

Касаційна скарга в іншій частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, нормативно-правові акти, а також позицію скаржника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено судове рішення з порушенням вимог чинного законодавства України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку зазначеним доводам касаційної скарги, Верховний Суд зазначає про таке.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішення відповідача від 05.09.2019 року №470-13/VІІ та від 02.06.2021 року №319-5/VІII (станом на дату звернення з позовом 03.06.2022) вже виконані, тобто вичерпали свою дію, оскільки відповідний проект землеустрою розроблено, затверджено, а право комунальної власності на земельну ділянку площею 98,1227 га, кадастровий номер :01:002:1406, зареєстровано. При цьому питання щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку з кадастровим №:01:002:1265 вирішено при розгляді справи №160/4373/21, тому не може бути предметом розгляду у даній справі (№ 160/7903/22).

Відтак суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що рішення відповідача від 05.09.2019 №470-13/VII та рішення відповідача від 02.06.2021р. №319-5/VІІІ в частині включення Личківською сільською радою раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1265 до складу новоствореної земельної ділянки площею 98,1227 га з кадастровим № :01:002:1406 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, переданих з державної власності до комунальної власності, не порушують права ОСОБА_1 , як наслідок, і процедура прийняття вказаних рішень не підлягає судовому розгляду.

Водночас касаційна скарга не спростовує зазначених висновків судів, викладених в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 та постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 20.07.2023.

Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги в частині протиправності відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки предметом розгляду справи, що розглядається, є рішення Личківської сільської ради від 05.09.2019 за №470-13/VII "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби" та рішення Личківської сільської ради від 02.06.2021 за №319-5/VІІІ "Про затвердження проекту землеустрою на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби", а не рішення Личківської сільської ради від 14.09.2020 №1036-20/VII чи від 02.06.2022 №1108-13/VІІІ, якими відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1265 у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га.

З тих же підстав колегія суддів вважає нерелевантними посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду у справах № 817/586/17, № 820/4852/17, № 818/1903/17, № 316/979/18, № 480/313/19, № 640/5615/19 - оскільки такі висновки сформовані стосовно правовідносин щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; у справах № 509/415615-а, № 120/1583/19-а, № 460/2618/18 - щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянку у власність, у справах № 815/6124/17, № 160/5982/19 - стосуються вирішення питання щодо погодження органами місцевого самоврядування проектів землеустрою; у справах № 570/4524/17, № 750/2950/18, № 669/703/20-ц, № 700/310/20, № 617/763/16-ц - сформовані в цивільних правовідносинах, пов`язаних з наданням дозволу на розробку землеустрою одночасно декільком особам, у справі № 688/2908/16-ц - сформовані в цивільних правовідносинах щодо надання у користування земельної ділянки на умовах оренди.

Колегія суддів підкреслює, що виникнення підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) обумовлюється наявністю саме подібних правовідносин, які виникли у справі, у якій ухвалені судові рішення, щодо оскарження яких порушується питання, та у справах, розглянутих Верховним Судом, на які здійснюється посилання на підтвердження застосування норми права без урахування висновку цього Суду.

Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень цих норм процесуального права касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Визначаючи зміст поняття "подібність правовідносин", Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, пункті 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7 та пункті 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16 виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Враховуючи, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами загального позовного провадження, скаржнику слід уточнити підстави касаційного оскарження, передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху та встановити десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення копії цієї ухвали шляхом зазначення обґрунтувань підстав касаційного оскарження відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20.07.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Личківської сільської ради Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування рішень.

2. Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

3. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.І. Рибачук

Суддя Л.В. Тацій