Справа № 204/10229/22(2-а/204/71/22)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 204/10229/22(2-а/204/71/22)
(суддя Книш А.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року у справі №204/10229/22(2-а/204/71/22) за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 листопада 2022 року звернувся до суду з позовом до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області згідно з яким, з урахуванням уточнень просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 27.10.2022 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем неодноразово вчинялися дії направлені на продовження дії тимчасової посвідки як до її закінчення так і після набрання законною сили постановою КМУ №1232 якою встановлено, що у разі звернення громадянина російської федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. Також, позивач зазначає про те, що постановою КМУ від 28.02.2022 року №165 зупинено строк надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні. Також позивач зазначає про те, що має політичні та особисті погляди, що відрізняються від поглядів країни-агресора, відкрито виступає проти війни, засуджує дії російської федерації, тому його повернення в країну походження призведе до політичного переслідування, кримінальної відповідальності, фізичної розправи.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач під час перебування в Україні не порушував громадський порядок, а також після сплину строку дії посвідки на тимчасове проживання вчиняв дії щодо легалізації свого положення в Україні шляхом звернення до компетентних органів міграційної служби України щодо продовження строку перебування Україні, що не відбулось через незалежні від позивача обставини, які пов`язані із введенням воєнного стану в Україні та зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру постановою Кабінету Міністрів України № 165 від 28.02.2022 року. Судом враховано і те, що позивач 20 грудня 2013 року уклав шлюб з громадянкою України, що свідчить про те, що він не позбавлений можливості звернутися до відповідного підрозділу ДМС із заявою на продовження посвідки на тимчасове проживання з урахуванням положень Постанови № 1232 та ці обставини є підставою для цілей застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод так як такі відносини складають «сімейне життя».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства так як проживав на території України без відповідного дозволу, що є підставою для прийняття рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну у відповідності до положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Також, скаржник зазначає про те, що рішенням №14 відповідач не зобов`язував позивача повертатися виключно до російської федерації, а тому позивач має право виїхати до будь-якої країни з території України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач є громадянином російської федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та з 20 грудня 2013 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.128,130-131).

30 червня 2021 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання зі строком дії до 16.06.2022 року (а.с.129).

27 жовтня 2022 року відповідачем було здійснено перевірку документів позивача на предмет законності перебування на території України.

27 жовтня 2022 року відповідачем прийнято рішення №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов`язано покинути територію України не пізніше 26 листопада 2022 року (а.с.135-137).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Так, відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі Порядок), а саме пп. 2 п. 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до абзаців ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і Росії від 16.01.1997 року (далі-Угода), громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

В подальшому дія зазначеної угоди припинена постановою КМУ від 17.06.2022 № 692 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з російською федерацією», відповідно до якої з 1 липня 2022 року Україна запровадила візовий режим в`їзду для громадян РФ.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2021 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання зі строком дії до 16.06.2022 року (а.с.129).

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування. Для продовження строку перебування в Україні подаються такі документи, зокрема, заява іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Тобто, позивач зобов`язаний був за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України, який у нього закінчувався 16.06.2022 року подати до відділу міграційної служби відповідну заяву.

Натомість матеріали справи не містять доказів того, що позивачем така заява подавалася, що свідчить про порушення позивачем законодавства про правовий стату іноцемців та осіб без громадянства, та в свою чергу є підставою для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства у відповідності до положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру постановою Кабінету Міністрів України № 165 від 28.02.2022 року не позбавляло позивача права та можливості у разі виявлення ним бажання звернутися до відповідного відділу міграційної служби з письмовою заявою для продовження строку перебування на території України із законних підстав.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача на положення постанови КМУ №1232 від 01.11.2022 року, якою визначено деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану, зважаючи на те, що зазначеною постановою визначено порядок розгляду заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою та поданих після її набрання, в той час як доказів того, що позивач взагалі звертався до відділу міграційної служби з письмовою заявою для продовження строку перебування на території України не надано.

Суд зауважує, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість рішення відповідача №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 27.10.2022 року, а не спір щодо наявності чи відсутності у позивача права на продовження строку дії перебування на території України, зважаючи на те, що доказів того, що позивач взагалі звертався до відповідача з заявою щодо цього матеріали справи не містять.

Доводи позивача про наявність у нього права на отримання дозволу на продовження строку перебування на території України із підстав встановлених законом не може бути підставою для визнання рішення №14 протиправним так як це рішення було прийнято з урахуванням того, що позивачем не вчинялися дії на продовження для нього такого строку.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує про безпідставність доводів позивача як підстави для скасування рішення №14 щодо наявності у нього політичних та особистих поголядів, що відрізняються від поглядів країни-агресора, відкритого виступу проти війни, засуджування дій російської федерації, та як наслідок через це повернення його в країну походження призведе до політичного переслідування, кримінальної відповідальності, фізичної розправи зважаючи на те, що позивач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до органу міграційної служби не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував, як наслідок відповідач мав усі законні підстави для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або до третьої країни. При цьому, слід зауважити, що позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не лише до російської федерації.

Доводи скаржника відносно того, що примусове видворення його з території України на територію держави-агресора рф реально загрожує його життю суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в межах цієї справи вирішується законність та обґрунтованість прийняття відповідачем рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або до третьої країни, а не питання його виконання в частині обрання країни до якої слід повернути ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року у справі №204/10229/22(2-а/204/71/22) скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва