Справа № 640/6925/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 640/6925/21

адміністративне провадження № К/990/28796/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2023 року у справі № 640/6925/21 за позовом Управління будівництва Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до Державної аудиторської служби України, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУД ХХІ", про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу процедури закупівлі від 25 лютого 2021 року № UA-2021-01-15-006386-а,

УСТАНОВИВ:

Управління будівництва Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної аудиторської служби України (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати висновок Державної аудиторської служби України про результати моніторингу процедури закупівлі від 25 лютого 2021 року № UA-2021-01-15-006386-а.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2023 року, позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано висновок від 25 лютого 2021 року № 191 про результати моніторингу процедури закупівлі № UA-2021-01-15-006386-а.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2023 року касаційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2023 року у справі № 640/6925/21 було повернуто особі, яка її подала.

21 серпня 2023 року до Суду повторно надійшла касаційна скарга Державної аудиторської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2023 року у справі №640/6925/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник посилається, зокрема, на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. На обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень, заявник указує, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду стосовно визначеності поняття "достатніх підстав для відхилення тендерних пропозицій" відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 31 Закону № 922. Зауважує, під час розгляду аналогічних справ суди, де предметом розгляду є оскарження висновків органу державного фінансового контролю про результати моніторингу закупівлі, по-різному тлумачать поняття «підстави для відхилення тендерних пропозицій», розмежовуючи їх на достатні та недостатні. З огляду на зазначене, скаржник вважає, що існує необхідність надати роз`яснення, що саме вважатиметься достатніми правовими підставами для відхилення тендерної пропозиції учасників торгів.

Суд зазначає, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Проте, всупереч зазначених вимог, заявником не указано у чому полягає неправильне застосування зазначеної норми права та який висновок щодо її застосування необхідно сформувати Верховним Судом у контексті того, що зазначена скаржником норма є загальною та суди попередніх інстанцій, застосовуючи указану норму при вирішенні цього спору, виходили з обставин безпосередньо обставин цієї справи.

Суд також зауважує, що Верховним Судом вже неодноразово викладались правові висновки щодо застосування абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 31 Закону № 922, зокрема у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 120/14075/21-а, від 07 червня 2023 року у справі № 380/25632/21 та інших. Водночас висновок щодо застосування указаної норми Верховний Суд надавав виходячи з обставин конкретної справи, що вказує на неможливість застосування висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 31 Закону № 922 у подібних правовідносинах.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі заявник також посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 02.03.2023 у справах №640/26603/21 та № 160/4436/21, щодо застосування статті 16 Закону №922, а саме щодо кваліфікаційного критерію - матеріально-технічна база, де Суд звернув увагу на те, що замовниками закупівлі встановлено вимоги у тендерній документації щодо підтвердження кваліфікаційного критерію наявності матеріально-технічної бази, шляхом надання підтверджуючих документів, а отже, ненадання таких документів учасниками торгів свідчить про невиконання вимог тендерної документації, а тому такі тендерні пропозиції мають бути відхилені.

Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас, дослідивши зміст постанов Верховного Суду від 02.03.2023 у справах №640/26603/21 та № 160/4436/21, Судом установлено, що Верховний Суд констатує, що положеннями частини другої статті 16 Закону №922-VIII визначено, що замовник може у тендерній документації установити такий кваліфікаційний критерій як наявність обладнання та матеріально-технічної бази, проте висновок про те, що ненадання у складі тендерної пропозиції документів, які визначені у додатку до тендерної документації, мало б мати наслідком невідповідність відповідача кваліфікаційним критеріям тендерної документації Верховним Судом у кожній з цих справ сформовано внаслідок встановлення фактичних обставин та дослідження доказів у кожній з справ.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі міститься також посилання на підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Водночас посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

Судом установлено, що зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладу фактичних обставин справи з посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2023 року у справі № 640/6925/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська