Справа № 160/7264/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2023 року Справа № 160/7264/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/7264/23 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
10 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/7264/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/7264/23, яка надійшла разом з позовною заявою, відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху.
20 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через канцелярію від представника позивача надійшли засвідчені належним чином додатки до позовної заяви для відповідача та уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункту 115 наказу № 243 від 06 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_2 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 на посаді, начальника 2 радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_2 з 06 листопада 2022 року.
Позовна заява обґрунтована протиправністю наказу № 243 від 06 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_2 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення. Зі спірним наказом позивач ознайомився лише 28.03.2023 року на письмовий запит, до цього 25.10.2022 року за усним наказом вищих офіцерів здав особисту зброю та засоби захисту, було вилучено військовий квиток, а 06.11.2022 року з особистими речами в ешелоні під супроводом старшого офіцера відбули у м. Рівне. Супровідних документів на переміщення надано не було, задачі не ставилися, жодні накази позивачу не доводилися. Наказ, що є предметом оскарження, винесений з порушенням нормативно-правових актів, прав та інтересів позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7264/23 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
07 червня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від представника позивача в системі «Електронний Суд». Повторює доводи позовної заяви, зазначає, що відповідачем не надано до суду оціночну карту позивача, також не надано жодного доказу того, що позивач справи та посаду здав взагалі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_2 докази.
13 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що наказом згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №455-РС відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення), директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск позивача увільнено від посади. Спірним наказом позивача увільнено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідача, з котлового забезпечення 07.11.2022 року, позивача визнано таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира іншого військового підрозділу. Звертає увагу, що спірний наказ, як і наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №455-рС були винесені в умовах воєнного стану, при цьому п. 257 Положення передбачає спеціальний порядок переміщення військовослужбовців в особливий період. Висновує. що спірний наказ відповідає положенням п. 82, 267 Положення, в свою чергу обставин, визначених у п. 112 Положення, не встановлено. Подібні за змістом положення містяться і в Інструкції про організацію виконання Положення, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 (далі Інструкція №170). Також зазначає, що кадрове рішення про переведення було прийнято Головнокомандувачем Збройних Сил України, а відповідач лише виконував його шляхом видання спірного наказу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про розгляд справи №160/7264/23 за правилами загального позовного провадження, спрощеного позовного провадження з викликом сторін відмовлено. У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про залучення співвідповідачів у справі відмовлено. У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про допит свідків відмовлено. У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про витребування доказів відмовлено.
Згідно положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом відповідача від 24.02.2022 року №6 позивача зараховано до списків особового складу відповідача та на всі види забезпечення.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №455-РС відповідно до п. 116 Положення да директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №Д-163/дск позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .
Наказом відповідача від 06.11.2022 року №243, зокрема, позивача наказано вважати таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. З 06.11.2022 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 , з котлового забезпечення 07.11.2022. Підстава: Наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 року №455-РС.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 08.11.2022 року №98 позивача, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 08.11.2022 року №54-РС на посаду у цій військовій частині, який прибув із військової частини НОМЕР_2 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і наказано вважати таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Підстава: Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 08.11.2022 року №54-РС. рапорт сержанта ОСОБА_1 від 08.11.2022 року, припис командира військової частини НОМЕР_2 від 06.11.2022 року №40/3270.
06 березня 2023 року відповідачем за вхідним реєстраційним номером « НОМЕР_5 » зареєстровано рапорт позивача, згідно якого позивач доповідає, що 05.11.2022 року отримав усні накази старших офіцерів на переміщення 06.11.2022 року в м. Рівне, також вказує, що наказу про зарахування до іншої військової частини не надавалося, як не надавалися і атестати та не здійснювалося ознайомлення з послужним списком. В зв`язку з видачею військових квитків через місяць позивач дізнався про появу в ньому нового запису про переведення до іншої військової частини. Цим рапортом позивач просив надати послужний список, роз`яснити письмово його статус, вжити заходів щодо правомірності дій старших офіцерів військової частини.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_6 від 23.03.2023 року №278/15 інформація стосовно надання припису про вибуття військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 позивача для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 у військової частини НОМЕР_6 відсутня.
Відповідно до складеного військовослужбовцями Збройних Сил України, в т.ч. позивачем, Акту про отримання документів від 28.03.2023 року, в день складання цього акту переліченим у ньому військовослужбовцям, серед яких вказано позивача, вперше був доведений зміст та текст наказу №243, виданого 06 листопада 2022 року військовою частиною НОМЕР_2 по стройовій частині, а також вперше видані витяги з цього наказу стосовно кожного військовослужбовця згідно Інструкції №170. Також стосовно кожного військовослужбовця були надані довідки військової частини НОМЕР_6 від 22-23.03.2023 року про відсутність інформації щодо надання приписів для вибуття військовослужбовцям, що також передбачено Інструкцією №170.
Не погоджуючись з наказом відповідача від 06.11.2022 року №243 щодо виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Передусім суд зауважу, що розглядає адміністративну справу не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а.
Відповідно, обставини щодо зарахування позивача у військову частина НОМЕР_4 , зарахування позивача у розпорядження командира цієї військової частини в зв`язку з самовільним залишенням військової частини, а також інші фактичні обставини, які не мають відношення до правомірності спірного наказу відповідача, правомірність таких процедур судом не досліджуються, правова оцінка цим обставинам та відповідним доказам не надається в зв`язку з їх незначущістю для спору по суті.
В силу дії частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою ст. 4 Закону № 2232-XII встановлено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями, зокрема, шляхом призову громадян України на військову службу.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули (ч. 13 ст. 6 Закону № 2232-XII).
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1992 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ):
-у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду;
-у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Відповідно до пп. 1 п. 81 розділу IV Положення призначення на посади здійснюється:
-військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця (п. 109 Положення).
Згідно з абз. 3-4 п. 110 Положення переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:
-між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Пунктом 112 Положення встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
-неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
-неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
-потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Згідно з абз. 2 п. 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з реченням другим абз. 9 п. 4.13 Інструкції №170, в особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки).
Розділом XII «Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 (далі - Інструкція №280) визначено особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період.
Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції №280:
-військовослужбовці військової служб за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції;
-первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів відмобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення. Наказ по стройовій частині розробляється на всі військові частини, що формуються та мають самостійний штат;
-ці накази є підставою для визначення посадового становища військовослужбовцям, запису відповідних відомостей до облікових документів, видачі документів, що посвідчують особу військовослужбовця офіцерам військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зазначені накази не дублюються наказами по особовому складу.
Особовий склад, який вибув із військових частин, виключається із списків особового складу військових частин у строки, установлені пунктом 15 розділу II цієї Інструкції.
Застосовуючи вищевказані положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Норма п. 257 Положення за змістом передбачає можливість призначення військовослужбовців на посади без їх згоди за виключенням випадків, вказаних у п. 112 Положення (неможливість проходження служби в місцевості згідно рішення ВЛК, неможливість проживання членів сім`ї в місцевості, потреба догляду за близькими). В ході судового розгляду доказів на підтвердження існування щодо позивача будь-якої з обставин, визначених у п. 112 Положення, позивачем не надано.
Суд зауважує, що згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Позивачем не доведено, а судом в ході судового розгляду не встановлено існування жодної з підстав, передбачених п. 112 Положення, які б унеможливлювали призначення позивача на нову посаду без його згоди.
Окрім цього, спірний наказ видано на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, що відповідає нормі п. 110 Положення. Цей наказ, який зумовив та здійснив переміщення позивача позивачем не оскаржено, він є чинним, в свою чергу спірний наказ відповідача за змістом видано для реалізації наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, він має похідний характер та забезпечує належне оформлення переміщення та здійснення обліку особового складу. Відповідно, судом встановлено законність процедури переміщення позивача (оскільки відповідний наказ Головнокомандувача Збройних Сил України є чинним та не оскаржувався), в свою чергу спірний наказ відповідача в будь-якому випадку в процедурі переміщення має похідне значення та видається на виконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України. В свою чергу окремих та достатніх підстав для його скасування судом не встановлено.
Посилання позивача на норми розділу ІІ Інструкції № 280 не є обґрунтованими, оскільки вказаним розділом врегульовані питання організації і ведення обліку особового складу в мирний час, окрім пункту 15, яким передбачено, що виключення із списків особового складу військової частини військовослужбовців, направлених для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: - з дня вибуття, що у свою чергу передбачено пунктом 19 розділу ХІІ Інструкції № 280.
Оскільки наказом від 06.11.2022 № 243 позивача з 06.11.2022 виключено зі списків особового складу, з котлового забезпечення 07.11.2022, підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.
Щодо зауважень позивача в частині процедури оформлення його переведення (доведення та оголошення спірного наказу та ін) суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення; певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду від 04.08.2023 року у справі №320/9672/21 та враховуються судом, оскільки попри відмінність предмету спору йдеться про загальний за змістом висновок щодо значення порушень процедури прийняття рішення для правомірності такого рішення, про існування та співвідношення загальних принципі права, які мають загальний характер та застосовуються в усіх правовідносинах. Це підтверджується в т.ч. правозастосуванням Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.12.2019 року у справі №820/3914/17, де аналогічні правові висновки застосовано до сфери правового регулювання законодавства щодо проходження військової служби.
За обставин цієї справи суд констатує, що жодне з наведених позивачем порушень процедури прийняття спірного наказу відповідача не може бути підставою для його скасування, оскільки такі порушення не мають характер значущих або фундаментальних, в свою чергу за змістом спірний наказ видано на підставі положень законодавства, в межах повноважень відповідача та у спосіб, встановлений законом, зворотного в ході судового розгляду не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовної заяви належить відмовити повністю.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко