Справа № 334/8001/23
Суддя: Новікова Н. В.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 13.09.2023
Справа № 334/8001/23
Провадження № 2-а/334/69/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

13 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя Новікова Н.В., ознайомившись із матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в особі захисника адвоката Рошиян Ігоря Вікторовича до Державної служби України з безпеки транспорту; третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, -

встановив :

11.09.2023 через підсистему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 , в особі захисника адвоката Рошиян І.В. (ордер Серія АР № 1122298 від 26.04.2023) звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Державної служби України з безпеки транспорту; третя особа ОСОБА_2 , в якій просить:

1) визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду із адміністративною позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорту зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00013065 від 27 липня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та поновити його;

2) прийняти адміністративну позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00013065 від 27 липня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та розглянути її у порядку спрощеного позовного провадження;

3) визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову серії АА № 00013065 від 27 липня 2023 року про накладення адміністративного стягнення;

4) стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Вивченням даної позовної заяви встановлено, що її подано у порушення вимог чинного законодавства, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 11.09.2023 та оскаржує постанову серії АА № 00013065 від 27.07.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорту зафіксоване в автоматичному режимі, прийняту заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, тобто з пропуском десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 286 КАС України.

Позовна заява містить вимогу про визнання поважними причини пропуску строку на оскарження постанови та про поновлення строку на оскарження вказаної постанови, яка мотивована наступним.

Статтею 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Разом із цим, відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

З огляду на наведене, вбачається, що позивач має право звернутись до Суду із заявою про визнання поважними причин пропуску звернення до суду та його поновлення протягом шести місяців з дня набрання оскаржуваною постановою законної сили. Оскільки оскаржувана Постанова не містить у своєму змісті дати набрання постановою законної сили (цей реквізит не заповнений) позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущений.

Вказані твердження є хибними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, яка визначає порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: 3) постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст.286 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи зазначені вимоги законодавства, позивач помилково вважає, що він може звернутися з позовом до адміністративного суду протягом 6 місяців, оскільки позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень - рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

При цьому, позивач в позові не зазначає день коли він отримав оскаржувану постанову. Таким чином, позивачу слід зазначити вказані відомості.

Хибним є і посилання на вимоги ст. 289 КУпАП, оскільки вказана стаття регламентує подання скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення, в порядку КУпАП, а не адміністративного позову в порядку ст. 286 КАС України.

Крім того, суд наголошує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску строку на звернення в суд з даним позовом, на переконання суду, не спростовують факт пропуску строку звернення до суду, оскільки Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання, а зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані".

За практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави".

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Як на підставу пропуску строку звернення до суду, позивач посилається на перебування країни в стані війни, що вплинуло на своєчасність реалізації права позивача на звернення до суду. Зокрема, воєнний стан вимагає від нього мобілізації додаткових зусиль із тим, щоб здолати психо-емоційну напругу, вживати заходи на забезпечення безпеки життя та здоров`я. Сигнали повітряних тривог не дають можливості спокійна спланувати свій день, адже при їх отриманні позивач направляється до укриття. Аналогічним чином, сигнали про оголошення повітряної тривоги впливають на роботу всіх без винятку установ. Вважає, що введення воєнного стану може бути визнано Судом поважною причиною пропуску строку на звернення до суду.

Аналізуючи зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду дійшов наступного висновку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі, Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан було продовжено.

У відповідності до положень статей 12-2 та 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану, суди м.Запоріжжя не припиняли, не призупиняли своєї діяльності та продовжують здійснювати правосуддя.

Водночас, суд зауважує, що подана заява про поновлення процесуального строку звернення в суд, - обґрунтована лише загальними підставами неможливості звернення до суду у відведений час, та не містить доказів не можливості вчинення процесуальної дії та необхідність більшого часу конкретно позивачем.

Крім того, судом враховано, що позов подано адвокатом, який представляє інтереси позивача відповідно до доданого до позову ордеру Серії АР № 1122298 з 26.04.2023, через систему «Електронний суд».

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/20314/20 (постанова від 02.12.2021) досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.

Правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 120/5780/20-а.

Судом не встановлено обставин, що перешкоджали позивачу через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутись до суду в межах строку встановленого законом. Відтак, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, на переконання суду, - не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надати позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, шляхом подачі до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, з наданням підтверджуючих доказів.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 268 КАС України, суддя,-

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в особі захисника адвоката Рошиян Ігоря Вікторовича до Державної служби України з безпеки транспорту; третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі - залишити без руху.

Надати позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, шляхом подачі до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, з наданням підтверджуючих доказів.

Роз`яснити позивачу якщо вказані підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд поверне позовну заяву.

Копію ухвали направити представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За правилами ст.294 КАС України, ухвала про залишення позовної заяви без руху окремо від рішення суду не оскаржується.

Суддя