Справа № 320/12057/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Справа № 320/12057/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Коротких А.Ю., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Служби безпеки України

про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України (далі - Відповідач) про:

1) визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Служби безпеки України щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 що направлена на офіційну поштову скриньку Служби безпеки України - callcе;

2) зобов`язання уповноважених осіб Служби безпеки України розглянути скаргу ОСОБА_1 , що була направлена 15.11.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що звернувся до Служби безпеки України зі скаргою щодо корупційних дій одного з співробітників СБ України в Харківській області, однак станом на день звернення до суду з позовом у цій справі відповіді не отримав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звернення Позивача доставлене на електронну пошту СБ України 15.11.2022, однак станом на дату звернення Позивача до суду з цим позовом, відповіді ним не отримано, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності Відповідача, чим допустив порушення норм процесуального законодавства.

Апелянт також стверджує, що ухвала про відкриття спрощеного провадження в цій справі та позов ОСОБА_1 до СБУ не надходили.

Окрім того, Апелянт вказує, що у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації 24.02.2022 на офіційну поштову скриньку ЦУ СБ України неодноразово надходили листи, які мали шкідливе програмне забезпечення, відкриття яких приводило до виведення з ладу електронної пошти, тому повідомлення суду разом з копією ухвалою та позову, яке надійшло з невідомої електронної скриньки, а саме розцінене як підозріле, оскільки зазначена поштова скринька не є офіційною Київського окружного адміністративного суду, яка на офіційному сайті суду зазначена, як rt.gov.ua.

Також, Апелянт вказує, що 15.11.2022 на адресу електронної пошти Служби безпеки України скарги від Позивача не надходили, тому на переконання Апелянта твердження Позивача про протиправну бездіяльність СБ України щодо не розгляду його скарги від 15.11.2022 не ґрунтується на дійсних обставинах справи, а висновок суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованим та помилковим.

Крім того, на дамку Апелянта, суд першої інстанції зазначаючи про доставлення звернення до електронної пошти СБ України, послався на доказ, який викладений англійською мовою, що суперечить положенням Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92), КАС України, законів України «Про судоустрій і статус суддів» (ст. 12), «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1,2 ст. 14), які, зокрема передбачають, що докази мають бути викладені українською мовою.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки Позивач звернувся із скаргою, порядок звернення з якою визначено Законом України «Про звернення громадян», тоді як Закон України «Про доступ до публічної інформації» передбачає запит на отримання інформації.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду (суддя -доповідач Глущенко Л.Т.) від 22 травня 2023 року та від 19 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 липня 2023 року № 690/0/15-23 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2023 року, справа 320/12057/22 передана судді-доповідачу - Епель О.В.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 12 вересня 2023 року.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.11.2022 Позивач надіслав на електронну адресу Служби безпеки України на ім`я т.в.о. Голови Служби безпеки України ОСОБА_3 скаргу на дії співробітника Управління СБ України в Харківській області, який вирішуючи питання знайомого колеги замість того щоб займатись посадовими обов`язками в період дії військового стану, проник до помешкання не маючи на це дозволу.

У скарзі Позивач просив притягнути співробітника, фото якого надіслав, до дисциплінарної відповідальності та погодити розмір, порядок виплати компенсації.

До скарги Позивачем додано відео та аудіофайли.

Не отримавши відповіді на своє звернення, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі - Закон України «Про інформацію»), Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ), Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР).

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 5 Закону «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон №2939-VІ, відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організаційне залежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Частиною першою статті 5 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до абз. 6 статті 5 Закону № 393/96-ВР письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Приписами статті 20 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством передбачено право кожної особи направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

При цьому в розумінні чинного законодавства під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що Позивач звернувся до СБ України зі скаргою, яка була доставлена на електронну пошту СБ України 15.11.2022, однак станом на дату звернення Позивача до суду з цим позовом, відповіді ним не отримано, тобто його скарга Відповідачем у порядки та строки, визначені законодавством, розглянута не була.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо допущення Відповідачем протиправної бездіяльності з приводу розгляду такої скарги Позивача та наявності достатніх і необхідних правових підстав для зобов`язання СБ України розглянути відповідну скаргу.

Щодо доводів Апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності з підстав неотримання ним копії ухвали про відкриття провадження у справі, колегія суддів їх відхиляє, оскільки листом Управління режиму, документального забезпечення і контролю СБ України від 10.03.2023 №22/2-694 підтверджується надходження на електронну адресу СБ України повідомлення суду разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі від 04.01.2023 у справі № 320/12057/22 та позову ОСОБА_1 .

Посилання Апелянта на те, що на його офіційну поштову скриньку ЦУ СБ України неодноразово надходили листи, які мали шкідливе програмне забезпечення, відкриття яких приводило до виведення з ладу електронної пошти, а тому повідомлення суду, яке надіслано з неофіційної електронної адреси Київського окружного адміністративного суду, розцінене як підозріле, відповідно не було розглянуто, не підтверджується жодними доказами.

Доводи Апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на електронний лист «Successful Mail Delivery Report», як на доказ отримання СБ України звернення Позивача від 15.11.2022, оскільки такий лист викладений англійською мовою без перекладу на українську мову, колегія суддів вважає необґрунтованим, адже електронний лист Successful Mail Delivery Report (звіт щодо вдалої доставки пошти) свідчить про успішне доставлення електронного листа на електронну поштову скриньку відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку всім доводам апеляційної скарги, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Служби безпеки України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 вересня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: А.Ю. Коротких

О.М. Кузьмишина