Справа № 160/17053/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В., дослідивши матеріали позовної заяви Дніпровського апеляційного суду до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанови,-
13.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпровського апеляційного суду до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанови.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року позовну заяву залишено без руху.
25.07.2023 року представником позивача надано до суду платіжне доручення на підтвердження оплати судового збору та уточнено зміст позовних вимог, які викладені у наступній редакції:
- скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича від 15.06.2023 року, що винесена у виконавчому провадженні №68786964 про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн.
Ухвалою від 25.07.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням особливостей ст. 287 КАС України та витребувано матеріали виконавчого провадження №68786964.
Разом з тим, відповідач у відзиві вказує, що оскаржувана постанова винесена в рамках чинного законодавства, а накладення штрафу є відповідальністю, яка настає за повторне невиконання рішення суду боржником, тому її скасування фактично звільняє боржника від відповідальності за невиконання рішення суду та порушень вимог статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 набрало законної сили 22.12.2021 року.

01.02.2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом на підставі та на виконання вищевказаного рішення від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 видано виконавчий лист №160/15369/20 про зобов`язання Дніпровського апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року.

17.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа №160/15369/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 01.02.2022 року, яка надійшла до відповідача 22.02.2022 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.В. від 13.04.2022 року відкрито виконавче провадження №68786964 з примусового виконання виконавчого листа №160/15369/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 01.02.2022 року, про зобов`язання Дніпровського апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року.

У вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2022 року боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення суду - 10 робочих днів з моменту винесення цієї постанови.

20.09.2022 року державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу, якою зобов`язано повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи, які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні.

Листом від 07.10.2022 року за вих. №04.2-33/195/2022 Дніпровський апеляційний суд повідомив державного виконавця про те, що виконання рішення суду відповідно до виконавчого листа №160/15369/20, виданого 01.02.2022 року, неможливе, оскільки виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюються згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період, але у Дніпровському апеляційному суді на поточний рік ця програма не відкрита, однак, з метою забезпечення виконання рішення суду, Дніпровський апеляційний суд звернувся до Державної судової адміністрації України з проханням відкрити вищезазначену бюджетну програму 0501150.

Водночас судом встановлено, що Дніпровський апеляційний суд дійсно звертався до Державної судової адміністрації України з проханням відкрити вищезазначену бюджетну програму 0501150 з листом від 24.06.2022 року №04.2-33/93/2022, проте листом Державної судової адміністрації України від 22.07.2022 року №11-6223/22 у відкритті вищезазначеної бюджетної програми відмовлено з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 року №401 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» зменшено кошторисні призначення на суму 2250,0 тис. грн, що унеможливлює списання Державною казначейською службою України коштів із зазначеної бюджетної прогарами, передбачених для виконання рішень судів. Також вищевказаним листом позивача повідомлено про неможливість відкриття бюджетних асигнувань і за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за спеціальним фондом державного бюджету, позаяк у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням воєнного стану на території України значно зменшилися надходження до спеціального фонду державного бюджету. Крім того, у цьому листі повідомлено про можливість звернутися до суду в порядку ст.378 КАС України для зміни порядку і способу виконання судового рішення з обраного судом на безспірне списання відповідної суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, головним розпорядником якої є ДСА України.

21.12.2022 року Дніпровський апеляційний суд звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення способу або порядку виконання рішення суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 шляхом виконання судового рішення за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період та визначити суму для стягнення 564 843,92 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 року у справі №160/15369/20 заява Дніпровського апеляційного суду про встановлення способу або порядку виконання судового рішення повернута без розгляду, так як суд дійшов висновку про відсутність права у Дніпровського апеляційного суду, як боржника у виконавчому провадженні, звертатись із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання судового рішення.

25.01.2023 року та 16.02.2023 року державним виконавцем повторно направлено позивачу вимоги про виконання рішення суду у справі №160/15369/20.

Листами від 24.02.2023 року №04.4-23/22/2023 та від 07.03.2023 року №04.4-23/26/2023 Дніпровський апеляційний суд повідомив Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 є об`єктивно неможливим через визначений у цьому рішенні спосіб виконання, оскільки безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Державною казначейською службою України відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до Закону мають право приймати такі рішення, при цьому абзацом другим пункту 25 Порядку визначено, що в разі наявності в боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Однак, листом Державної судової адміністрації України від 22.07.2022 року №11-6223/22 у відкритті вищезазначеної бюджетної програми та у відкритті асигнувань за КЕКВ 2800 «Інші видатки» для виконання рішень судів на користь суддів у відставці Дніпровському апеляційному суду відмовлено (копію листа Державної судової адміністрації України від 22.07.2022 року №11-6223/22 долучено до листа державному виконавцю). Також державного виконавця повідомлено про звернення позивачем до суду з заявою про зміну порядку і способу виконання рішення суду у справі №160/15369/20 та про відмову судом у задоволенні такої заяви.

30.03.2023 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу та порядку виконання виконавчого листа №160/15369/20 від 01.02.2022 року, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 13.04.2023 року по справі №160/15369/20 у задоволенні вищевказаної заяви державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено, з посиланням на те, що у вказаній заяві заявником не наведено об`єктивних обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, при цьому, судом звернуто увагу на те, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення, та передбачають відмінний механізм виконання судових рішень, отже, змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання перерахувати та виплатити суму суддівської винагороди на списання конкретної суми такої виплати, відбудеться зміна рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

15.06.2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.В. винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні №68786964, якою з посиланням на те, що станом на 15.06.20223 року рішення суду у справі №160/15369/20, на виконання якого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 01.02.2022 року видано виконавчий лист №160/15369/20, залишається не виконаним, а про поважні причини невиконання боржником державного виконавця не повідомлено, згідно з ч.1 ст.75 Закону України Про виконавче провадження на боржника у виконавчому провадженні №68786964 Дніпровський апеляційний суд за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.

Вважаючи таку постанову про накладення штрафу протиправною та незаконною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно із ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Законом України Про виконавче провадження).

Згідно зі ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.26 Закону України Про виконавче провадження виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що Законом України Про виконавче провадження встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Законом України Про виконавче провадження можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у спірному випадку причиною невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року у справі №160/15369/20 фактично слугували обставини відсутності відповідного фінансового забезпечення позивача (боржника у виконавчому провадженні), через те, що стягувач є суддею у відставці та станом на час звернення до виконання вищевказаного рішення суду не працює у Дніпровському апеляційному суді, у зв`язку із чим виконання рішення суду, ухваленого на його користь, може здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період, або за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за спеціальним фондом державного бюджету, у зв`язку із чим позивач звертався до Державної судової адміністрації України листом від 24.06.2022 року №04.2-33/93/2022 з проханням відкриття відповідних асигнувань, проте листом Державної судової адміністрації України від 22.07.2022 року №11-6223/22 у відкритті вищезазначеної бюджетної програми та асигнувань відмовлено з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 року №401 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» зменшено кошторисні призначення на суму 2250,0 тис.грн, що унеможливлює списання Державною казначейською службою України коштів із зазначеної бюджетної прогарами, передбачених для виконання рішень судів.; також вищевказаним листом ДСА України позивача повідомлено про неможливість відкриття бюджетних асигнувань і за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за спеціальним фондом державного бюджету, позаяк у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням воєнного стану на території України значно зменшилися надходження до спеціального фонду державного бюджету.

Водночас, саме від наявності відповідного фінансового забезпечення позивача, який є органом, що відповідно до ч.1 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансується з рахунок коштів Державного бюджету України, залежить можливість Дніпровського апеляційного суду забезпечити виконання рішення суду у справі №160/15369/20.

Однак, за наведених вище обставин, про які позивач безпосередньо повідомляв державного виконавця, позивач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати вищевказане судове рішення, відтак, підстави вважати, що позивачем це рішення не виконане без поважних причин, відсутні.

Разом з цим, суд враховує, що позивачем вживалися всі залежні від нього заходи задля забезпечення виконання рішення суду, яке фактично може вважатися частково виконаним позивачем, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що Дніпровським апеляційним адміністративним судом було здійснено нарахування стягувачеві ОСОБА_1 суддівської винагороди на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року, оскільки у заяві про зміну порядку і способу виконання рішення суду у справі №160/15369/20 Дніпровський апеляційний суд чітко зазначав яку саме суму коштів слід виплатити останньому (564 843,92 грн.) і саме її пропонував визначити до стягнення у разі зміни порядку і способу виконання, встановлено у цьому рішенні суду, на інший, а саме: шляхом безспірного списання цих коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Всі означені вище підстави не виконання судового рішення, на переконання суду, є поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої суддівської винагороди, яка належить стягувачу, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного фінансування за рахунок Державного бюджету.

Крім того, суд зазначає, що невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 30.06.2015 року та 03.11.2015 року, 02.02.2016 року (справи №№ 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно), Верховним Судом, у постановах від 24.01.2018 року (справа № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18), від 13.06.2018 року (справа №757/29541/14-а (К/9901/12146/18) та в ухвалі від 16.07.2018 року (справа № 811/1469/18 (Пз/9901/45/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У даному випадку, вказані обставини не були враховані державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.В. при винесенні оскаржуваної постанови від 15.06.2023 року у виконавчому провадженні ВП №68786964 про накладення штрафу.

Відтак, неможливо стверджувати про невиконання позивачем судового рішення в частині фактичної виплати стягувачеві належних коштів перерахованої суддівської винагороди без поважних причин, що було б правовою підставою для застосування штрафу, який передбачено ст. 75 Закону України Про виконавче провадження.

Наведене не суперечить принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд повторно звертає увагу на те, що згідно з приписами ст.ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути застосоване лише за умови, що судове рішення не виконане без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Частиною першою статті 18 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів п.1 ч.2 ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що у державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.В. були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови від 15.06.2023 року у виконавчому провадженні ВП №68786964 про накладення штрафу, а тому спірна постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Дніпровського апеляційного суду (, місцезнаходження: вул. Харківська, 13, м. Дніпро, 49030) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича від 15.06.2023 року, що винесена у виконавчому провадженні №68786964 про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко