Справа № 522/17643/23
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/336/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання - Коноваленко В. О.,

представника позивача Погожого Д. В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Байла Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративний позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі ГУ ДМС України в Одеській області) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2023 у справі № 522/5055/23 задоволено позов ГУ ДМС в Одеській області до громадянина Азербайджанської Республіки Гасанова ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, затримано останнього з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 14.09.2023 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 у справі № 522/5004/23, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано неповажними. Адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, про примусове видворення за межі території України повернуто позивачу. Ухвалою Верховного Суду від 30.05.2023 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДМС України в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 у справі № 522/5004/23 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 відмовлено.

ГУ ДМС України в Одеській області 28.03.2023 зверталося до Посла Республіки Азербайджан із запитом щодо надання допомоги в забезпеченні ідентифікації громадянина Азербайджанської Республіки Гасанова ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та документування свідоцтвом на повернення до Республіки Азербайджан.

Листом Посольства Республіки Азербайджан № 4/KYV/104/23 від 01.05.2023 позивача повідомлено про готовність оформлення для відповідача свідоцтва на повернення до Азербайджанської Республіки, терміном дії один місяць, без сплати консульського збору.

09.06.2023 громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документовано свідоцтвом на повернення до Республіки Азербайджан серії НОМЕР_1 терміном дії до 09.07.2023.

ГУ ДМС України в Одеській області 13.06.2023 звернулося до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС, із листом, яким проінформовано про документування відповідача свідоцтвом на повернення до Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_1 терміном дії до 09.07.2023, у разі згоди придбати квиток, проінформувати ГУ ДМС України в Одеській області.

13.06.2023 з Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС, надійшло повідомлення про те, що відповідач відмовився повертатися в країну походження та купувати квиток за власні кошти, мотивуючи відсутністю рішення про його примусове видворення.

Позивач вважає, що встановлено відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації та видворення за межі території України, а позивачем здійснено усі заходи щодо документування відповідача та реалізації видворення за межі території України.

05.09.2023 ГУ ДМС України в Одеській області повторно звернулося до Посла Азербайджанської Республіки в Україні із запитом щодо його повторного документування свідоцтвом на повернення до Азербайджанської Республіки у зв`язку із неможливістю видворення останнього у термін дії свідоцтва на повернення в країну походження.

06.09.2023 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове видворення громадянина Азербайджанської Республіки Гасанова ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Станом на 08.09.2023 відповідь на указаний запит від Посла Азербайджанської Республіки в Україні не надійшла.

Посилаючись на те, що оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача у зв`язку з відсутністю з його боку співпраці під час процедури його ідентифікації, враховуючи, що до цього часу не отримано повторне свідоцтво про повернення до країни походження, відсутні документи, що дозволяють перетнути державний кордон України, що в свою чергу позбавляє можливості виконання рішення про примусове видворення відповідача за межі території України, позивач просить продовжити строк затримання на шість місяців до 14.03.2024 громадянина Азербайджанської Республіки до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КАС України просить допустити негайне виконання рішення суду.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Байло Є. С., проти задоволення позову заперечував, указував, що позов є необґрунтованим, містить неправдиві факти, позивачем не надано жодних доказів відсутності співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації, позивачем не доведено жодної із визначених у ст. 289 КАС України підстав для продовження строку затримання відповідача, а обставини, на які посилається позивач у позовній заяві не є підставою для продовження строку затримання відповідача та не належать до обставин, передбачених ст. 289 КАС України, які є вичерпними. Вважає, що продовження строку затримання відповідача буде порушувати його права та суперечити ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні представник позивача Погожий Д. В. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Байло Є. С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також просив під час прийняття рішення врахувати подані у судовому засіданні листи громадської організації «Всеукраїнське національно культурне об`єднання «Асоціація азербайджанської громади» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Бізнес 2019», з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 289 КАС України, про їхню готовність взяти ОСОБА_4 на поруки, подбати та забезпечити його усім необхідним для життя або виконання рішення компетентного органу, в тому числі щодо видворення, зокрема купівлю квитків, оформлення відповідних документів, забезпечити його належне утримання до відправки в країну або до моменту легалізації свого статусу на території України, встановити контроль над поведінкою ОСОБА_1 та забезпечити явку ОСОБА_1 за викликами до ГУ ДМС в Одеській області та суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Судом установлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2023 у справі № 522/5055/23 задоволено позов ГУ ДМС в Одеській області до громадянина Азербайджанської Республіки Гасанова ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, затримано останнього з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 14.09.2023 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 у справі № 522/5004/23, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано неповажними. Адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, про примусове видворення за межі території України повернуто позивачу. Ухвалою Верховного Суду від 30.05.2023 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДМС України в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 у справі № 522/5004/23 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 відмовлено.

ГУ ДМС України в Одеській області звернулось до Надзвичайного і Повноважного Посла Азербайджанської Республіки із листом № 5100.5.7-3403/51.3-23 від 28.03.2023 щодо документування ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтвом на повернення до Азербайджанської Республіки

Державною Установою «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» листом за № 4877.5/225-23 від 26.04.2023 повідомлено ГУ ДМС України в Одеській області, що відповідно до листа ДСІОБГ від 07.04.2023 № 8.4/1514-23 з громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводились щодекадні опитування з метою отримання інформації для ідентифікації особи. В ході опитування він повідомив, що бажає повертатися в країну походження та має кошти на придбання квитка. Також повідомлено, що на адресу ПТПІ надійшов оригінал закордонного документа на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 НОМЕР_2 дійсний до 07.08.2022, у зв`язку з чим просили посприяти ідентифікації вказаної особи.

Листом Посольства Азербайджанської Республіки № 4/KYV/104/23 від 01.05.2023 повідомлено позивача про готовність оформити для ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки свідоцтво на повернення до країни походження - Азербайджанської Республіки, термін дії якого один місяць, без сплати консульського збору.

Державною Установою «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» листом за № 4877.5/367-23 від 09.06.2023 повідомлено позивача, що на адресу ПТПІ надійшов оригінал паспорту громадянина Азербайджанської Республіки на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_3 дійсний до 19.12.2025.

Громадянина Азербайджанської Республіки Гасанова ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документовано свідоцтвом на повернення до Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_1 терміном дії з 09.06.2023 до 09.07.2023.

Листом ГУ ДМС України в Одеській області від 13.06.2023 № 5100.5.7/11793-23 повідомлено Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС, про документування відповідача вищевказаним свідоцтвом на повернення, у разі згоди щодо придбання квитка, просить проінформувати ГУ ДМС України в Одеській області.

Відповідно до доповідної записки співробітника ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС» ОСОБА_5 від 13.06.2023, на виконання вищевказаного листа, ОСОБА_1 запропоновано придбати квиток, проте в ході бесіди останній категорично відмовився повертатися в країну походження, мотивуючи це відсутністю рішення про його примусове видворення та відсутністю підстав для його утримання в ПТПІ у зв`язку із завершенням процедури його ідентифікації.

05.09.2023 ГУ ДМС України в Одеській області звернулося до Надзвичайного і Повноважного Посла Азербайджанської Республіки із листом за вих. № 5100.5.7-10454/51.2-23 щодо повторного документування свідоцтвом на повернення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Республіки Азербайджан, у зв`язку із неможливістю його видворення у термін дії свідоцтва на повернення.

06.09.2023 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення, яким вирішено примусово видворити з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України № 3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В силу положень ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Нормами КАС України визначено підстави звернення з позовною заявою про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України у випадку відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Частинами 11-13 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначені пунктом 6 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі Інструкція № 353/371/150).

Отже, нормами чинного законодавства визначено дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації та/або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20.

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлений розділом VI Інструкції № 353/371/150, пунктом 1 якого встановлено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Отже, як зазначалося вище, нормами чинного законодавства регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: у випадку відсутності співпраці з боку іноземця чи особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та/або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 міграційним органом ідентифікований паспортним документом громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_3 , дійсним до 19.12.2025, оригінал якого знаходиться в органах ДМС. За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації.

Крім того, як слідує з позовної заяви, як на підставу для задоволення позову позивач також посилається на те, що до цього часу від Посла Азербайджанської Республіки не отримано повторне свідоцтво на повернення відповідача до країни походження, відсутні документи, що дозволяють перетнути державний кордон України, що в свою чергу позбавляє можливості виконання рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

Щодо указаних доводів суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що громадянина Азербайджанської Республіки Гасанова ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документовано свідоцтвом на повернення до Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_1 терміном дії з 09.06.2023 до 09.07.2023.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на момент документування відповідача свідоцтвом на повернення до Азербайджанської Республіки рішення про примусове видворення за межі території України стосовно відповідача не приймалось, а прийнято його було позивачем лише 06.09.2023.

При цьому, на переконання суду, неприйняття позивачем в межах своєї компетенції у відповідні строки рішення про примусове видворення відповідача не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача та покладати на особу негативні наслідки невчинення суб`єктом владних повноважень дій в межах своєї компетенції.

Відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 8 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Тримання особи під вартою, у тому числі у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Литва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012 , п. 103 рішення ЄСПЛ від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", яке стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08)).

Проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі (рішення ЄСПЛ у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року).

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо доводів відповідача, з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 289 КАС України, про наявність підстав для застосування такого заходу як взяття на поруки, то чинним процесуальним законодавством не передбачено можливості застосування такого заходу за ініціативою третіх осіб в рамках розгляду справи за позовом міграційного органу до особи про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 13.09.2023.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА