Справа № 120/3602/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 вересня 2023 р. Справа № 120/3602/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії 12 ААГ № 340034 від 07 грудня 2022 року.

19 грудня 2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення від 02 березня 2023 року № 80, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності з підстав недостатності страхового стажу.

Зі змісту такого рішення слідує, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивачки періоди роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2008 року, оскільки записи до дублікату трудової книжки внесено до дати її заповнення. Також не зараховано період роботи з 01 вересня 1993 року по 22 лютого 1994 року відповідно до довідки № 11 від 15 лютого 2023 року, оскільки відсутня інформація про перейменування Копайгородської середньої школи у ліцей. Окрім того, таким рішенням не зараховано до страхового стажу періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, оскільки документи потребують засвідчення апостилем.

Позивачка вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, у зв`язку із чим звернулася з цим позовом до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02 березня 2023 року № 80 щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності, а також зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу згадувані вище періоди та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, призначивши таку з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 09 грудня 2022 року.

Ухвалою від 10 квітня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

26 квітня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ОСОБА_1 23 лютого 2023 року звернулася до територіальних органів Пенсійного форду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності. За результатами розгляду цієї заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 80 від 02 березня 2023 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності.

Представник відповідача вказав, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп від 49 років до досягнення особою 51 років включно, становить - 12 років. Вік позивачки на момент звернення із заявою становив 51 рік 04 місяці, проте страховий стаж складав 9 років 11 місяців 1 день, якого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

Так, за результатами розгляду поданої заяви до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 віл 13 серпня 2008 року, оскільки записи до дублікату трудової книжки внесено до дати її заповнення, період роботи з 01 вересня 1993 року по 22 лютого 1994 року, оскільки відсутня інформація про перейменування Копайгородської середньої школи у ліцей, а також періоди догляду за дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними трьох років, оскільки документи про народження потребують засвідчення апостилем.

Відтак, на думку представника відповідача, ОСОБА_1 не має права на пенсію по інвалідності з огляду на відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 340034 підтверджується те, що 07 грудня 2022 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності.

23 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), після реєстрації заява позивачки за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду такої заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 02 березня 2023 року прийняло рішення № 80 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю у позивачки необхідного страхового стажу.

Зі змісту такого рішення слідує, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи від 49 років до досягнення особою 51 років включно, становить 12 років. Проте страховий стаж ОСОБА_1 становить 09 років 11 місяців 01 день, якого не достатньо для призначення пенсії за віком.

Також у рішенні йдеться про те, що за результатами розгляду долучених до заяви документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:

- період роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2008 року, оскільки записи до дублікату трудової книжки внесено до дати її заповнення;

- період роботи з 01 вересня 1993 року по 22 лютого 1994 року, оскільки відсутня інформація про перейменування Копайгородської середньої школи у ліцей;

- періоди догляду за дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними трьох років, оскільки свідоцтва про народження складені російською мовою та потребують засвідченого апостилем перекладу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

При цьому особливості призначення пенсій по інвалідності визначені розділом ІV Закону № 1058-IV.

Так, відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону № 1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як слідує зі змісту рішення про відмову в призначенні пенсії № 80 від 02 березня 2023 року, однією з підстав для відмови в її призначенні слугувало незарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи, що зазначені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2008 року, оскільки записи про відпрацьовані періоди внесені до дублікату трудової книжки раніше дати заповнення такого дубліката (такою датою є 13 серпня 2008 року).

Надаючи оцінку таким доводам пенсійного органу, суд зауважує, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пунктів 5.1-5.5 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис. Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Не зазначаються у підсумованому загальному стажі роботи, а записуються окремим рядком із посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів, крім відомостей, що передбачені у пункті 2.18 цієї Інструкції, такі записи:

а) про час перебування у народному ополченні та партизанських загонах із зазначенням дати зарахування і дати звільнення із служби;

б) про роботу як члена артілі промислової кооперації.

Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т. інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Водночас суд установив, що записи у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 викладені з достатньою повнотою та чіткістю, із зазначенням номерів та дат наказів про прийняття та звільнення з роботи, у дублікаті трудової книжки проставлена печатка підприємства.

Отже, на думку суду, наявні у дублікаті трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивачки у періоди з 11 листопада 1991 року по 15 серпня 1992 року, з 26 серпня 1992 року по 25 серпня 1993 року та з 01 вересня 1993 року по 22 лютого 1994 року, а тому підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Відмовляючи у зарахуванні згадуваних вище періодів роботи, відповідач послався на те, що записи до дублікату трудової книжки внесено раніше дати заповнення такої трудової книжки (датою заповнення зазначено 13 серпня 2008 року).

Проте, вище суд уже цитував положення пункту 5.2 розділу 5 Інструкції № 58, згідно з якими дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами.

Такі правила визначено у розділі 2 цієї Інструкції, що має назву "Заповнення трудових книжок".

Пунктом 2.12 Інструкції № 58 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

На думку суду, графа "Дата заповнення", що проставляється у трудовій книжці або в дублікаті трудової книжки, пов`язується з фактичною датою її заповнення, а тому зазначення дати її заповнення "13 серпня 2008 року" насамперед пов`язана з датою заповнення дублікату трудової книжки.

При цьому окрему увагу слід звернути й на тому, що відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналіз наведених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення в тому числі і дублікатів трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Таким чином, доводи відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи, що зазначені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 , з тих підстав, що записи про такі періоди роботи внесені до дублікату трудової книжки раніше дати заповнення такого дублікату, є безпідставними.

Критично слід оцінити і аргументи відповідача щодо незарахування періоду роботи позивачки з 01 вересня 1993 року (в оскаржуваному рішенні наявна помилка, оскільки зазначено 01 вересня 1933 року) по 22 лютого 1994 року.

Так, пенсійний орган відмовив у зарахуванні такого періоду роботи позивачки, оскільки відсутня інформація про перейменування Копайгородської середньої школи у ліцей.

Водночас в матеріалах адміністративної справи міститься копія наказу по Копайгородському закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів від 19 березня 2021 року № 37. Пунктом 2 цього наказу визначено змінити назву Копайгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені О.С. Пушкіна на Копайгородський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені О.С. Пушкіна Копайгородської селищної ради.

Іншим наказом по комунальному закладу "Копайгородський ліцей" від 23 червня 2022 року № 62 вирішено змінити назву Копайгородського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені О.С. Пушкіна на комунальний заклад "Копайгородський ліцей".

Наведені обставини спростовують доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо наявності підстав для незарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 01 вересня 1993 року по 22 лютого 2023 року.

Також в ході судового розгляду встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 80 від 02 березня 2023 року до страхового стажу не зараховано періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у зв`язку з тим документи, що підтверджують народження, не засвідчені апостилем.

Зокрема відповідач посилається на те, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", а це вказує на те, що тепер на всіх офіційних документах (в тому числі свідоцтвах про народження), виданих, в тому числі, російською федерацією, має бути апостиль та нотаріально посвідчений переклад на українську мову.

Надаючи оцінку даним твердженням відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ.

Після зупинення дії Конвенція від 22 січня 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією, а документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

Разом із тим відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Враховуючи те, що свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які видані в російській федерації, станом на 24 лютого 2022 року приймалися на території України без спеціального посвідчення, тому твердження пенсійного органу про необхідність проставлення на таких свідоцтвах апостилю, на переконання суду, є необґрунтованою.

При цьому слід врахувати й те, що відповідно до пункту "ж" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

А тому до страхового стажу зараховуються періоди здійснення догляду непрацюючою матір`ю за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

За таких обставин незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивачки періоду догляду за дітьми до досягнення ними трьох років є безпідставним.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 80, від 02 березня 2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності та призначити таку пенсію з 09 грудня 2022 року, то суд зауважує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону № 1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи та станом на день звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності досягла 51 року, а тому необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності становить 12 років.

При цьому підтверджений пенсійним органом страховий стаж ОСОБА_1 станом на день її звернення складав 09 років 11 місяців 01 день.

Водночас цим судовим рішенням встановлена протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 11 листопада 1991 року по 15 серпня 1992 року, з 26 серпня 1992 року по 25 серпня 1993 року та з 01 вересня 1993 року по 22 лютого 1994 року, а також періоду догляду за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Таким чином, зарахувавши усі згадувані періоди роботи позивачки до страхового стажу, такий буде складати більше 12 років.

Відтак, оскільки такого стажу достатньо для призначення позивачці пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону № 1058-IV, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області належить зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності.

При цьому слід врахувати те, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Оскільки ІІІ група інвалідності встановлена позивачці 07 грудня 2022 року, а із заявою про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу 23 лютого 2023 року, тобто в межах тримісячного строку з дня встановлення інвалідності, тому пенсію позивачці слід призначити з дня встановлення інвалідності, тобто з 07 грудня 2022 року, а не з 09 грудня 2022 року, як на тому наполягає позивачка.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача призначити їй пенсію без попереднього її розгляду, адже відповідач, здійснивши такий розгляд, відмовив у призначенні такої.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 30 березня 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, а тому на його користь слід стягнути 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивачка звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1073,60 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 80 від 02 березня 2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 07 грудня 2022 року, зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи, що внесені до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2008 року, а також період догляду за дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними трьох років.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20987385)

Рішення суду в повному обсязі складено 11.09.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович