Справа № 462/568/23
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/568/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретарів судового засідання Петришак С.Б., Обертас Н.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Сокальського Д.А.

представників відповідача Леськів Г.М., Скочко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 01.02.2023 року звернувся в суд із адміністративним позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради,в якому просить скасувати постанову адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №01 від 11.01.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн, а також закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача події та складу такого.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн., за те, що він самочинно встановив огорожу на пл.Двірцевій у м.Львові. Таку постанову вважає протиправною та зазначає, що на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів для встановлення наявності чи відсутності правопорушення та його винність у вчиненні такого. А також відповідачем неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи. Зазначає, що постанова за формою і змістом не відповідає вимогам КУпАП. Вказує, що оскаржувана постанова не містить посилання на те, які саме нормативно-правові акти було порушено та не викладено суть такого правопорушення відповідно до диспозиції ст.152 КУпАП, зокрема, в такій не зазначено дати порушення, точної адреси, ким конкретно та що було порушено. З метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 02.02.2023 року відкрито провадження у справі та визначено дату і час розгляду, про що повідомлено сторони.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 09.02.2023 року, представник відповідача Леськів Г.М. просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заперечуючи проти заявлених позивачем вимог, зазначила про те, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням сукупності переконливих доказів наявності в діях позивача складу інкримінованого йому у вину адміністративного правопорушення, які позивачем не спростовані. Адміністративною комісією дотримано процедуру винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбачену КУпАП, зміст постанови відповідає ст.283 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції ст.152 КУпАП.

У поданій 24.02.2023 року на адресу суду відповіді на відзив представник позивача адвокат Сокальський Д.А. зазначив, що фотографії, додані відповідачем у відзиві, є недопустимим, недостовірним, недостатнім та неналежним доказом у справі, оскільки вони не містять прив`язки до дати, часу та місця події. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення від 12.12.2022 року відносно ОСОБА_1 складений та підписаний не уповноваженою особою, з чого випливає його недійсність.

Представником позивача було подано клопотання від 27.03.2023 року про поновлення позивачу строку для звернення до суду з позовом, яке судом 25.04.2023 року було задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк для подання адміністративного позову.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просили задовольнити.

Представник відповідача Леськів Г.М. проти задоволення позову заперечила, зазначаючи про його безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, перевіривши доводи сторін, дослідивши докази та з?ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.01.2023 року адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанову №01, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Суть правопорушення за змістом даної постанови полягала у тому, що громадянин ОСОБА_1 самочинно встановив огорожу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Вказану постанову прийнято за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення №2-059б від 12.12.2022 року, з доданими до нього документами: вимогою №2410Б-В2622 від 02.12.2022 року, світлиною огорожі та актом про відмову від участі в спільному обстеженні від 12.12.2022 року, який складений інженером КП «Адміністративно-технічне управління» Яремків Р.І. про те, що ОСОБА_1 порушено вимоги п.20.1.24 Правил благоустрою Львівської МТГ зі змінами та доповненнями, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376, тим самим вчинено адміністративне правопорушення, за яке передбачено відповідальність за ст.152 КУпАП, а саме: на площі Двірцева самочинно встановлена огорожа (а.с. 35, 36, 38).

Представником відповідача для підтвердження повноважень інженера КП «Адміністративно-технічне управління» Яремківа Р.І. на складання протоколу про адміністративне правопорушення №2-059б від 12.12.2022 року надано суду відповідні документи (а.с. 186-192).

З матеріалів справи вбачається, що адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради при розгляді справи було досліджено також і інші документи: акт обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 з доданою план-схемою та матеріалами фотофіксації (а.с. 41-50), яким зафіксовано, що «… на частині земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 13,4672 га (кадастровий номер :01:004:0081), яка перебуває в постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» відповідно до державного акту про право на постійного користування землею від 29.09.2000 №117 Кн.1-3 ОСОБА_1 встановив тимчасову споруду площею 68 кв.м. зі склопакетним заскленням фасадної частини приміщення та сендвіч панелями (МАФ), яка фактично орієнтовною площею 1 кв.м. розміщена на землях комунальної власності, та ще й додатково обгородив металевим парканом земельну ділянку комунальної власності обмеживши доступ її власнику. Таким чином ОСОБА_2 самовільно зайняв та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності орієнтовною площею 0,0009 га для обслуговування АДРЕСА_1 . Також під час обстеження виявлено, що металевий паркан ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» встановлений по межах, що відрізняються із зовнішніми межами, які відображені в державному акті на право постійного користування землею від 29.09.2000 №117 Кн.1-3.»; лист Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 26.12.2022 року № 32-вих-115791, адресований ОСОБА_1 з рекомендаціями, зокрема, і щодо приведення благоустрою території пл.Двірцевої, який було порушено в результаті здійснення самочинних робіт з влаштування тимчасової споруди на орендованому у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» бетонному майданчику зі сторони площі Двірцевої за адресою: АДРЕСА_2 до попереднього стану (а.с. 51); лист-звернення ФОП ОСОБА_1 від 12.12.2022 року до голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з повідомленням про те, що після встановлення та реконструкції тимчасової споруди для здійснення комерційної діяльності, яка була ним встановлена на орендованому у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» майданчику, огорожа, яка відділяє територію заводу від земель загального користування комунальної власності зі сторони пл.Двірцевої, встановлена виключно в межах земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (а.с.40).

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_3 , яка є секретарем адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 був присутній на засіданні комісії з розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування та закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 152 КУпАП встановлено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, диспозиція ст.152 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Об`єктом цього адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері благоустрою, а об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів (формальний склад). Суб`єктами адміністративного проступку є громадяни, посадові особи та громадяни суб`єкти підприємницької діяльності, а суб`єктивна сторона визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

При цьому, частиною 2 ст.5 КУпАП визначено, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.152 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.7 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить і організація благоустрою населених пунктів.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон № 2807-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2807-IV встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Згідно зі ст.5 даного Закону управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово - комунального господарства, Рада міністрів самоврядування Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

До повноважень органів місцевого самоврядування належить затвердження правил благоустрою населених пунктів (ст.10 Закону № 2807-IV).

Відповідно до ст.13 цього Закону до об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів віднесено території загального користування, вулиці, проїзди, інші території загального користування в межах населеного пункту.

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів, згідно із ст.17 Закону, зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту, прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.

Відповідно до частини 1 ст.20 Закону організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Згідно з вимогами ст.34 Закону Правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил. 2. Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами. 3. Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року №376 затверджено «Правила благоустрою м.Львова», які визнані як нормативно-правовий акт, який встановлює порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою Львівської міської територіальної громади, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, які спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини (п.1.1. Правил).

З п.20.1.24. Правил (в редакції від 08.07.2021 року, яка була чинна на час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та винесення спірної постанови) вбачається, що, відповідно до п.44 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», накладаються стягнення, передбачені ст.ст. 152, 82 КУпАП за порушення вимог Правил благоустрою м.Львова, а саме: самовільне встановлення літніх майданчиків, відгороджень, постійних і тимчасових огорож, риштувань, дорожніх знаків, кіосків, яток стаціонарних, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та несвоєчасна їх перереєстрація, самовільне паркування автомобілів у межах зони паркування.

Згідно з ч.1, 3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.1 ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу і події адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання доказів.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст.252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення встановлені статтею 283 КУпАП, згідно з якою, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Враховуючи встановлені обставини і їх правове регулювання, суд вважає, що оскаржувана постанова від 11.01.2023 року винесена повноважним органом і підписана уповноваженими на це особами.

Проте, всупереч вимогам ст.283 КУпАП, оскаржувана постанова містить в описі обставин, установлених під час розгляду справи, лише загальні зазначення, що «громадянин Магеррамов ОСОБА_4 самочинно встановив огорожу за адресою: пл.Двірцева, м.Львів», але не вказано часу встановлення чи періоду зведення огорожі, її розмірів, матеріалу, типу постійна чи тимчасова, адже згідно п.20.1.24. Правил благоустрою м.Львова відповідальність передбачена за самовільне встановлення постійної або тимчасової огорожі. З наведеного опису не зрозумілим є місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки площа земельної ділянки на пл.Двірцева становить 13,4672 га, а в постанові не вказано конкретного, точного місця розташування огорожі, з прив`язкою чи орієнтацією по певній будівлі чи іншому стаціонарному об`єкту або з вказанням відповідних координат.

Не встановлено вказаних даних і у протоколі про адміністративне правопорушення №2-059б від 12.12.2023 року.

Також суд зауважує, що ст.152 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Отже, відповідальність за даною статтею настає в разі вчинення особою порушення існуючих державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №01 від 11.01.2023 року не вбачається, які саме правила благоустрою були порушені позивачем.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що у постанові повинно бути зазначено, які саме правила благоустрою міста були порушені, оскільки дії позивача, які полягали у «самочинному встановленні огорожі», як це сформульовано в оскаржуваній постанові, не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, оскільки об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні певних державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним зазначити, що формулювання обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення повинно містити точний опис обставин справи з зазначенням, зокрема, ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, визнаного органом (посадовою особою), який розглядає справу, доведеним.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення має бути змістовною і відображати діяння, за яке особа притягується до відповідальності. Натомість, зі спірної постанови неможливо встановити об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Попри це, з матеріалів справи видно і вбачається з пояснень представника відповідача у суді, що оспорюване рішення прийняте у зв`язку з порушенням позивачем ОСОБА_1 п.20.1.24. Правил благоустрою м.Львова.

У свою чергу, суд вважає за необхідне вказати, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.09.2020 у справі № 127/18265/16-а.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми. Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами. Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку. Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Таким чином, притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

При цьому, саме адміністративне правопорушення може існувати лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Одним із перелічених складових, зокрема, є і наявність суб`єкта адміністративного правопорушення.

Таким чином, для можливості притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме, з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, обов`язки, інші спеціальні ознаки тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.

Тобто, існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.06.2020 у справі №686/14075/16-а.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення представником відповідача до матеріалів справи долучено фотознімки (а.с.38, 49-50). Однак, ознайомившись зі змістом таких доказів, суд дійшов висновку, що такі фото є неналежним доказом, оскільки з них неможливо ідентифікувати об`єкт, його місцезнаходження, а відтак вказані фотографії не відображають місця вчиненого правопорушення, а також факту та обставин вчинення правопорушення саме позивачем.

Відповідачем на підтвердження своєї позиції щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови надано копію акту обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 з доданою план-схемою та матеріалами фотофіксації (а.с. 41-50), яким зафіксовано, що ОСОБА_1 на частині земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 13,4672 га (кадастровий номер :01:004:0081), яка перебуває в постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», встановив тимчасову споруду площею 68 кв.м., яка фактично орієнтовною площею 1 кв.м. розміщена на землях комунальної власності, обгородивши металевим парканом земельну ділянку комунальної власності.

Як встановлено судом, 01.09.2022 року ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (по договору Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (по договору - Орендар) уклали договір оренди №ВГМ-018/22 (а.с. 117-125). Відповідно до умов договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, майданчик з бетонним покриттям зі сторони пл. Двірцевої, площею 68 кв.м., інвентарний №20149 ПрАТ «ЛЛРЗ», розміщене за адресою: АДРЕСА_2 ; майданчик передається в оренду з метою використання в комерційній діяльності (п.1.1, 1.2 Договору).

Земельна ділянка, на якій ФОП ОСОБА_5 встановив тимчасову споруду, є майданчиком з бетонним покриттям площею 68 кв.м., розташованим на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та надана цьому підприємству на підставі ухвали Львівської міської ради від 27.04.2000 №603 у постійне користування. Цей бетонний майданчик знаходиться на межі земельної ділянки підприємства, що огорожена металевим парканом, за яким знаходиться площа Двірцева (площа перед головним залізничним вокзалом міста Львова.

Позивач заперечує факт влаштування ним вказаної в акті огорожі, зазначаючи про існування такої ще до оренди ним майданчика у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», і такі доводи не спростовано відповідачем, оскільки не встановлено об`єктивних даних, які би безспірно та переконливо підтверджували встановлення огорожі саме ФОП ОСОБА_1 після 01.09.2022 року, а не до цієї дати ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» чи іншою особою.

Встановлення ФОП ОСОБА_1 МАФу на орендованому у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» майданчику з бетонним покриттям площею 68 кв.м. ще не може саме по собі свідчити про влаштування цією особою спірної огорожі, тому наведені в акті обстеження земельної ділянки на пл.Двірцевій у м.Львові (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 дані суд оцінює критично і вважає їх такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

До того ж, в акті від 18.11.2022 року зазначено, що під час обстеження виявлено, що металевий паркан ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» встановлений по межах, що відрізняються із зовнішніми межами, які відображені в державному акті на право постійного користування землею від 29.09.2000 №117 Кн.1-3.

Суд також зауважує, що присутніми при обстеженні даної ділянки ФОП ОСОБА_1 і представниками ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» даний акт на підтвердження зафіксованих в ньому даних не підписано. Матеріали справи не містять підтвердження ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», що вказана в акті обстеження земельної ділянки на пл.Двірцевій у м.Львові (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 огорожа не встановлена заводом.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем правопорушення та його відношення до влаштування огорожі відповідачем не надано.

Водночас, суд бере до уваги, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених статтею 268 КУпАП.

У постанові від 26.04.2018 року по справі №338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд зазначає, що КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності, а саме виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати та перевірити докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У постанові Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а міститься висновок, за яким в силу принципу презумпції невинуватості, який підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), повинен також довести наявність фактичної підстави, тобто факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення.

Відповідно до ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, а згідно з ч.2 даної статті ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Відповідно до положень ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, за встановлених обставин і наведеного їх правового регулювання суд дійшов висновку, що відповідач при винесені оспорюваної постанови неналежним чином задокументував наявність правопорушення, що унеможливлює встановлення судом об`єктивної сторони правопорушення та вини позивача у його вчиненні та що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з наведеного, з огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, а відповідач як суб`єкт владних повноважень згідно з вимогами ст.77 КАС України не довів правомірності прийнятого ним рішення, суд дійшов висновку, що постанова №01 від 11.01.2023 року є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви до суду, в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. 2, 5-10, 73-77, 90, 134, 139, 241-246, 271, 272, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов - задовольнити.

Постанову №01 від 11.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: м.Львів, вул.І.Виговського, 34.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний