Справа № 540/8711/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/8711/21

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі № 540/8711/21 за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області про визнання протиправною та скасування вимоги в частині,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2021 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області звернулось з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просило:

- визнати протиправною та скасувати пп. 2.1 п. 2 вимоги Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області від 02 липня 2021 року № 152108-14/2149-2021 в частині необхідності відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення нарахованої та виплаченої доплати за вислугу років в сумі 1 464 584,55 грн., суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2019-2020 років;

- визнати протиправною та скасувати пп. 2.2 п. 2 вимоги Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області від 02 липня 2021 року № 152108-14/2149-2021 в частині необхідності відшкодування матеріальної шкоди через зайве нарахування та сплату єдиного соціального внеску, що стало наслідком нарахування та виплати доплати за вислугу років в сумі 126 425,63 грн., суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2019-2020 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що доплата суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, нараховувалась та виплачувалась управлінням правомірно, на підставі діючого законодавства, а висновки відповідача про наявність матеріальної шкоди в розмірі 1 464 584,55 грн. та неефективне використання коштів і, відповідно, вимога про необхідність відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок нарахування та виплати доплати за вислугу років суддям, які не здійснювали правосуддя, є такими, що зроблені внаслідок невірного застосування норм законодавства, яке визначає правовий статус суддів та порядок їх забезпечення.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що частиною десятою статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 за № 1402-VIII визначено: Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Вказана норма є чинною, неконституційною не визнавалася, а тому підлягає застосуванню. Окрім того, позивач не навів жодної законної підстави для висновку, що норма закону, яка є чинною, не має застосовуватися у зв`язку з її тотожністю нормі закону, яка була визнана неконституційною. У 2019 році судді до проходження кваліфікаційного оцінювання отримують суддівську винагороду, яка складається з посадового окладу і доплат. Починаючи з 01 січня 2020 року суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. В той же час, ТУ ДСА протягом 2020 року проведено видатки на виплату доплат до посадового окладу 15 суддям, які не здійснювали правосуддя на загальну суму 1 464 584,55 грн. та зайво нараховано ЄСВ 126 425,63 грн., чим порушено вимоги частини 10 статті 135 Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII. Право на отримання суддівської винагороди відповідно до норм Закону № 1402-VIII, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду не лише були визнані такими, що підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, а й зайняли відповідне місце у рейтингу на зайняття вакантних посад, й фактично здійснюють правосуддя у відповідному суді. Таким чином, право на отримання винагороди суддя має, зокрема, за умови фактичного виконання своїх обов`язків, тобто здійснення правосуддя у відповідному суді, створеному на підставі частини першої статті 1 Закону №1402-VIII та статті 125 Конституції України. Крім того, орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання; що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу фінансового контролю до суду з відповідним позовом. Тобто, орган фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних із стягненням виявлених в ході перевірки збитків. Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована, тому судом перевірено в межах предмету цього спору, чи наявне порушення на усунення якого висунута вимога, без оцінці вірності розміру заподіяної шкоди, який повинен перевірятися судом під час розгляду справи за позовом контролюючого органу, пред`явленого до об`єкта перевірки про стягнення з нього збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 червня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що Вимога не може бути оскаржена в судовому порядку як самостійне рішення, оскільки воно не породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача, а заперечення проти вимог контролюючого органу підлягають розгляду в межах справи за зверненням органу державного фінансового контролю про стягнення збитків;

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що оскільки Вимога за своєю суттю є рішенням суб`єкта владних повноважень - актом індивідуальної дії, тому позивач має право оскаржити таке рішення у судовому порядку;

- суд першої інстанції не врахував, що судді місцевих загальних судів Херсонської області отримували доплати за вислугу років у періоди, коли вони не здійснювали правосуддя, саме з незалежних від них причин та обставин, а тому нарахування і виплата таким суддям протягом спірного періоду доплати за вислугу років здійснена правомірно та у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 (справа №1-7/2018(4062/15));

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.

14.08.2023 до апеляційного суду надійшла заява від представника апелянта про можливість розгляду справи за його відсутності.

12.09.2023 представник відповідача також направив до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Отже, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що в період з 25.02.2021 по 25.05.2021 посадовими особами Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, за результатами якої складено акт № 15-21-08-24/06 від 25.05.2021.

10.06.2021 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області подано заперечення до акту № 15-21-08-24/06 від 25.05.2021, які висновком від 29.06.2021 залишені без задоволення (а.с. 8-29,т.1).

02.07.2021 Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області винесено вимогу про усунення виявлених порушень № 152108-14/2149-2021, в якій зазначено, що протягом 2020 року ТУ ДСА проведено видати на виплату доплат до посадового окладу 15 суддям, які не здійснювали правосуддя на загальну суму 1 464 584,55 грн. та зайво нараховано ЄСВ 126 425,63 грн., чим порушено вимоги ч. 10 ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VII Про судоустрій і статус суддів та нанесено втрат загальному фонду державного бюджету на загальну суму 1 591 010,18 грн., у зв`язку з чим Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області зобов`язано забезпечити відшкодування, відповідно до норм статей 130-136 КЗпПУ, на користь ТУ ДСА витрати, заподіяні внаслідок здійснення витрат на виплату доплат до посадового окладу суддям, які не здійснювали правосуддя, безпідставно сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також інших виплат на загальну суму 1 729 757,17 грн. (а.с. 30-33, 195-198,т.1).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, оскільки вимога від 02 липня 2021 року № 152108-14/2149-2021 за свої змістом спрямована на відшкодування збитків, які відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними по суті позовних вимог і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що Верховний Суд неодноразово розглядав спори про відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю а також законність і правильність обчислення розміру збитків . Зокрема, у постановах від 08 серпня 2019 року у справі № 804/9577/13-а, від 11 грудня 2019 року № 160/641/19, від 08 квітня 2020 року в справі № 809/504/17, від 07 квітня 2020 року в справі № 813/1984/18, від 31 березня 2020 року в справі № 817/650/18, від 20 березня 2020 року в справі № 814/380/17, від 12 березня 2021 року у справі № 640/3186/19, від 27 травня 2021 року у справі № 160/8621/19, від 17 червня 2021 року у справі № 0440/6907/18, від 31 серпня 2021 року у справі № 160/5323/20, від 14 грудня 2021 року у справ № 811/1203/18 та інших, які можуть бути взяті до уваги під час вирішення цієї справи.

Частиною першої статті 2 Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII визначено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

На підставі статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надається право, зокрема:

- пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (Пункт 7);

- порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (Пункт 8);

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (Пункт 10);

- при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (Пункт 13);

- порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях (пункт 15).

Частиною другою статті 15 Закону № 2939-ХІІ установлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 868 «Про утворення Державної аудиторської служби України», яка набрала чинності 03 листопада 2015 року утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), отриманих під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час складання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі); відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів довгострокових зобов`язань за енергосервісом затвердженим в установленому порядку умовам закупівлі енергосервісу; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах; усуненням виявлених недоліків і порушень (підпункт 4 пункту 4 Положення № 43).

Держаудитслужба уживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь (підпункт 9 пункту 4 Положення № 43).

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (підпункти 13, 23 пункту 6 Положення № 43).

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання, визначено Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінета Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати відповідний державний фінансовий контроль і в разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 820/3534/16 і постановах Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 02 липня 2019 року в справі № 826/2525/15, від 07 лютого 2020 року в справі № 803/634/17 та від 14 лютого 2020 року в справі № 825/3661/15-а та ін.

Так, у справі, яка розглядається, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області просить визнати протиправним та скасувати пп. 2.1 п. 2 вимоги Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області від 02 липня 2021 року № 152108-14/2149-2021 в частині необхідності відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення нарахованої та виплаченої доплати за вислугу років в сумі 1 464 584,55 грн., суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2019-2020 років; визнати протиправним та скасувати пп. 2.2 п. 2 вимоги Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області від 02 липня 2021 року № 152108-14/2149-2021 в частині необхідності відшкодування матеріальної шкоди через зайве нарахування та сплату єдиного соціального внеску, що стало наслідком нарахування та виплати доплати за вислугу років в сумі 126 425,63 грн., суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2019-2020 років.

Колегія суддів наголошує, що предметом оскарження у порядку адміністративного судочинства може бути лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача. Натомість, у справі, яка розглядається, Держаудитслужба пред`явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, при цьому в оскаржуваній частині вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Разом з цим дії відповідача щодо включення до оскаржуваної вимоги певних відомостей самі по собі не створюють та не припиняють права чи обов`язків особи, а лише фіксують певні факти.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року в справі № 820/339/17, від 11 лютого 2020 року в справі № 804/2282/16, 18 березня 2020 року в справі № П/811/140/17.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується по суті із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, колегія суддів констатує, що пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи у випадку їхнього оскарження. Водночас, правильність їхнього обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Зазначений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 10 листопада 2022 року по справі № 826/12663/18.

Разом з тим, суд першої інстанції зробив висновок, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплати до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним судом України від 04.12.2018.

Слід зазначити, що такий висновок суду першої інстанції не узгоджується із вищезазначеною практикою Верховного Суду, оскільки наявність збитків (у даному випадку неправомірне нарахування доплат суддям які не здійснювали правосуддя), правильність їхнього обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо права судді на отримання доплати до посадового окладу який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, слід виключити із мотивувальної частини рішення суд першої інстанції.

Принагідно слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються вже сформованою і усталеною позицією Верховного Суду щодо права органу державного фінансового контролю заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Законність і правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їхнє стягнення, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Висновки суду першої інстанції у цій справі відповідають наведеній вище правовій позиції.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року по справі № 540/8711/21 зміні шляхом виключення з мотивувальної частини вищевказаних висновків суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін відповідно до статті 316 КАС України

Відповідно до частини 6 статі 139 КАС України, якщо суду апеляційної інстанції , не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області залишити задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі № 540/8711/21 змінити з підстав наведених у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі № 540/8711/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк