Справа № 500/1364/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1364/23 пров. № А/857/10915/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року, головуючий суддя Баб`юк П.М., ухвалене у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Тернопільській області, ГУПФУ у Львівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №57 від 07.03.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши до її трудового стажу періоду роботи з 25.08.1998 року по 10.10.2017 року на посаді лаборанта серологічної лабораторії Комунального некомерційного підприємства «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради у подвійному розмірі, навчання в Чортківському медичному училищі з 01.09.1991 року по 01.03.1994 року, починаючи з 27.10.2022 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 25.08.1998 по 28.07.2021 перебувала на посаді медичного працівника, що дає право для виходу на пенсію на пільгових умовах, а саме лаборанта серологічної лабораторії КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради. Крім того, здобула освіту за спеціальністю лікувальна справа.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №57 від 07.03.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи з 25.08.1998 року по 10.10.2017 року на посаді лаборанта серологічної лабораторії Комунального некомерційного підприємства «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради у подвійному розмірі та період навчання в Чортківському медичному училищі з 01.09.1991 року по 01.03.1994 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 27.10.2022 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду попередньої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що для зарахування періоду роботи з 25.08.1998 року по 10.10.2017 року у Чортківському шкірно-венерологічному диспансері у двократному розмірі необхідно провести зустрічну перевірку зазначеної вище довідки, визначивши, до якої лабораторії її віднести і долучити документи про підвищення кваліфікації за спеціальністю, а також долучити штатний розпис, що лаборант серологічної лабораторії відноситься до середнього медичного персоналу. До середнього медичного персоналу належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця наявності спеціальної медичної освіти. Також до страхового стажу позивачки не зараховано період навчання з 01.09.1991 року по 01.03.1994 року в Чортківському медичному училищі згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , оскільки по батькові ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним позивачки ( ОСОБА_3 ).

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 27.10.2022 року, 16.01.2023 року та 27.02.2023 року зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ.

Для прийняття рішення за результатами останньої поданої позивачкою заяви від 27.02.2023 року за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.03.2023 року №57 позивачці відмовлено у призначенні пенсії.

Як вбачається із змісту рішення, загальний страховий стаж позивачки складає 25 років 09 місяців 19 днів, стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років складає 02 роки 03 місяців 29 днів.

До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1991 року по 01.03.1994 року в Чортківському медичному училищі, згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки зазначене по-батькові позивача ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ).

До стажу роботи за вислугу років не зараховано період роботи у Чортківському шкірно-венеричному диспансері згідно довідки №2 від 23.02.2023 року на посаді лаборанта серологічної лабораторії з 25.08.1998 року по 10.10.2017 року згідно довідки №2 від 23.02.2023 року, оскільки в тексті документу відсутнє посилання на первинні документи ( не вказано підставу видачі).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.03.2023 року позивачку повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.03.2023 року №57.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що трудового стажу позивачки період роботи з 25.08.1998 року по 10.10.2017 року на посаді лаборанта серологічної лабораторії підлягає для зарахування у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме 38 років 03 місяці 01 день (19 років 01 місяць 16 днів х 2). Також період навчання позивачки з 01.09.1991 року по 01.03.1994 року у Чортківському медичному училищі підтверджений належними документами, а тому має бути зарахований до спеціального стажу роботи позивачки, проте, безпідставно не був зарахований відповідачем, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

За змістом ч. 4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ст.2 Закону №1788-XII передбачає, що цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст.52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Згідно з п. "е" ст.55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VІІІ) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності з 01 квітня 2015 року.

Законом України від 24 грудня 2015 року за №911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі - Закон №911-VІІІ) у пункті "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років. Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходи на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 у справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII.

За змістом п.2 Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, норма статті 55 Закону №1788-XII підлягає застосуванню з 04 червня 2019 року в редакції, яка діяла до змін внесених законами №213-VIII, №911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим, Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (надалі по тексту також - Закон №2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом №2148-VIII абзац другий пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV викладено в такій редакції: Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, цією нормою лише збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи має право на обчислення з 04 червня 2019 року її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону №1788-XII в редакції яка діяла до змін, внесених законами №213-VIII, №911-VIII.

При цьому, зі змісту п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вбачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909) .

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку№909 визначено такі посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) та заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно з примітками 1-1, 2 Переліку №909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Спільним листом від 29.12.2005 року Міністерства охорони здоров`я України №10 від 01.09.2006 року, Міністерства праці та соціальної політики України №625/01/15- 05/039-6 та Пенсійного фонду України №16918/02-20, надано роз`яснення щодо зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі часу роботи у протитуберкульозних, психоневрологічних кабінетах, психоневрологічних відділеннях, а також у кабінетах інфекційних захворювань.

Так, за приписами ст.48 КЗпП України, норми якої кореспондуються зі ст.62 Закону №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. При цьому, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637), за яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або ж навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком №637.

Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.04.1994 року, позивачка у період з 25.08.1998 року по 28.07.2021 року працювала на посаді лаборанта серологічної лабораторії у КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради.

Згідно довідки Чортківського обласного комунального шкірно - венерологічного диспансеру від 19.08.2022 року №4, позивачка з 25.08.1998 року (наказ №46 від 25.08.1998 року) по 28.07.2021 року (наказ №30 від 28.07.2021 року) працювала в у КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно - венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради на посаді лаборанта серологічної лабораторії.

Крім того, довідкою Чортківського обласного комунального шкірно - венерологічного диспансеру від 23.02.2023 року №2 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно обслуговувала хворих на небезпечні інфекційні захворювання, які входять до переліку хвороб, вказаних у Законі України №133 від 19.07.1995 року «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитичних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб».

У матеріалах справи міститься довідка від 19.08.2022 року КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно - венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради видана позивачці, як лаборанту серологічної лабораторії про те, що в даному закладі проводилась атестація робочих місць з 2005 року і займана нею посада була про атестована (наказ №32 від 23.05.2005).

Із штатного розпису у КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради на 2020 рік вбачається, що посада «лаборант серол. лаб.» /скор./ входить до підрозділу «Загально - лікарський», з штатною чисельністю 6,5 одиниць середнього медичного персоналу.

Згідно з найменування «Штати закладу на кінець звітного року (Форма 20), в переліку посад середнього медичного персоналу, в тому числі за спеціальностями зазначено: медичні сестри, лаборанти клінічних лабораторій, медичні статисти.

Відповідно до форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» підтверджена робота позивачки у КНП «Чортківський ОК ШВД» ТОР та сплата страхових внесків з 1989 по 2017 роки.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що протягом періоду з 25.08.1998 по 28.07.2021 позивачка працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я на посаді лаборант серологічної лабораторії яка відноситься до середнього медичного персоналу.

Відповідно до ст.60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до матеріалів справи, позивачка перебувала на посаді медичного працівника, а саме лаборанта серологічної лабораторії КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно - венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради, а сам заклад відноситься до закладів, час роботи в яких зараховується до стажу у подвійному розмірі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що до трудового стажу позивачки період роботи з 25.08.1998 року по 10.10.2017 року на посаді лаборанта серологічної лабораторії підлягає для зарахування у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що період навчання позивачки з 01.09.1991 року по 01.03.1994 року у Чортківському медичному училищі підтверджений належними документами, а тому має бути зарахований до спеціального стажу роботи позивачки, оскільки пунктом д) частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, а описка у написанні по батькові в документах, що підтверджують стаж позивачки, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом встановлено, що вони стосуються саме позивачки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі №500/1364/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. С. Затолочний