Справа № 140/18397/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/18397/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) через свого представника - адвоката Мохнюка Максима Вікторовича звернулася в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (відповідач) про:

- визнання неправомірними дій державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Павлович О.О. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №46126992 від 02.07.2021;

- скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №46126992 від 02.07.2021;

- скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №714314090 від 30.03.2023;

- скасування постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №714314090 від 30.03.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2023 відповідачем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №71431409. Вказаним документом постановлено відкрити виконавче провадження з виконання постанови №46126992 від 02.07.2021, виданої Першим відділом ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 574079,56 грн. 02.07.2021 відповідачем було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №46126992. Вказаним документом постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 574 079, 56 грн. Також у виконавчому провадженні №71431409 було винесено постанову про арешт коштів боржника від 30.03.2023.

Позивач вважає вказані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню та вказує на те, що відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (у редакції, чинній до 28.08.2018), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Положеннями статей 40, 42 наведеного Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Зокрема, частиною третьою статті 40 цього Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3. 4. 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1.2. 4. 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку викопує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з моменту набрання Законом України «Про виконавче провадження» чинності (2016 рік) у державного виконавця існували цілком обгрунтовані правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (у випадку повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ).

Разом з тим. Законом №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 внесено зміни до статті 27 Закону №1404-VIII.

Так, з урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Вказує на те, що у межах виконавчого провадження №46126992 державним виконавцем не вживалося жодних заходів примусового виконання рішення суду, державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №2-401/10, виданим Луцьким міськрайонним судом 03.10.2011, а державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Приймаючи до уваги, що оскільки внесені Законом України від 03.07.2018 №2475- VІІІ зміни до статті 27 Закону №1404-ІІІ погіршили становище боржника (позивачки), а державним виконавцем фактично не стягнуто з неї коштів за виконавчим листом, то відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору у визначеному державним виконавцем розмірі.

З урахуванням того, що підставою для прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження була постанова про стягнення виконавчого збору, яка є протиправною і повинна бути скасована, постанова про відкриття виконавчого провадження також є протиправною і її належить скасувати.

Окрім того, вважає протиправною постанову про арешт коштів боржника та вказує, що даною постановою накладено арешт на рахунок ОСОБА_1 у AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

Водночас, з довідки від 31.03.2023 №PF12V9KCOTTC3R63 вбачається, що даний рахунок є пенсійним рахунком позивача, на який вона отримує пенсійні виплати. Отже, пенсійний рахунок позивача є спеціальним рахунком, з якого не може проводитися стягнення грошових коштів. Таке стягнення може проводитися виключно в порядку статей 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» та не перевищувати 20 %, а виконавець не з`ясував статусу грошових коштів на рахунку та незаконно наклав на нього арешт.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.29).

Ухвалою суду від 11.09.2023 було допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача - Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на його правонаступника Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У відзиві на позов від 04.09.2023 (а.с. 34-38) представник відповідача позовні вимоги заперечила. В обґрунтування своєї позиції вказала, що на примусовому виконанні у виконавчій службі перебувало виконавче провадження № 46126992 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2-401/10, виданого 03.10.2011 про стягнення з ОСОБА_1 в користь AT "Альфа-Банк" 355467,94 дол. США. В межах вищезазначеного виконавчого провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору 02.07.2021. На адресу відділу 20.08.2021 надійшла заява боржника ОСОБА_1 про надання постанови про відкриття виконавчого провадження, засвідчену копію виконавчого документа та процесуальних документів виконавчого провадження. Згідно відповіді на звернення від 08.09.2021 боржнику ОСОБА_1 надано копії матеріалів виконавчого провадження в тому числі й постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу.

Твердження позивача про те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом не відповідає чинному законодавству.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів з примусового виконання, передбачених Законом.

Після добровільного терміну виконання рішення, постанова про виконавчий збір не виносилася у зв`язку з відсутністю надходження коштів на депозитний рахунок відділу.

Державним виконавцем відділу направлено 02.07.2021 постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію і з надходження коштів на депозитний рахунок відділу відповідно до ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 10 %, що підлягає стягненню згідно виконавчого документа, а саме 574079, 56 грн.

В подальшому, державний виконавець відділу 30.03.2023 повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» згідно заяви, у зв`язку з чим в цей же день винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 574079, 56 грн.

Окрім того, вказала, що державним виконавцем відділу 30.03.2023 винесено постанову ВП №71431409 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 . При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так відповідно до вимог ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення па такі кошти заборонено законом.

Вказала, що на адресу відділу 12.07.2023 надійшла заява боржника ОСОБА_1 про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій. Державним виконавцем відділу 14.07.2023 винесено постанову про визначення поточного рахунку та направлено в АТ «Приват Банк» для виконання. Інші звернення на адресу відділу станом на 04.09.2023 не надходили.

Зазначила, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору, відкриття провадження та про арешт коштів боржника відповідають вимогам закону, а також просила залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позов подано до суду з порушенням десятиденного строку, передбаченого п.2 ст.287 КАС України.

У відповіді на відзив від 11.09.2023 (а.с.118-120) представник позивача наголосив, що ОСОБА_1 дотримано строків звернення до суду. Зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена невчасно, оскільки якщо аналізувати вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, то таку постанову слід було винести після невиконання боржником самостійно рішення суду, водночас вона була винесена 02.07.2021, коли діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.

У судовому засіданні, що відбулося 11.09.2023 представник позивача Мохнюк М.В. підтримав доводи та аргументи позовної заяви, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Данилевич Л.І. просила у задоволенні позову відмовити з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 12.09.2023.

Представники позивача та відповідача у судове засідання, призначене на 12.09.2023 не з`явились, однак подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.116, 117).

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №46126992 від 21.01.2015 з примусового виконання виконавчого листа №2-401/10 виданого 03.10.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «УніКредитБанк» 355467, 94 дол США (а.с. 65-67).

21.05.2015 державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Радчук Л.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №46126992 від 21.01.2015 з примусового виконання виконавчого листа №2-401/10 виданого 03.10.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «УніКредитБанк» 355467, 94 дол США (а.с. 72).

У межах вказаного виконавчого провадження №46126992, оригінал якого оглянуто судом, державним виконавцем вчинялося ряд виконавчих дій, а саме: надсилались відповідні запити до Пенсійного фонду України; до Державної податкової служби України; робився витяг з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 ; винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 02.07.2021 (а.с. 78); винесена постанова про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію на інші доходи боржника від 02.07.2021 (а.с. 76) тощо.

02.07.2021 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову ВП №46126992 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 574436, 19 грн (а.с.9).

З виписки з Автоматизованої системи виконавчого провадження про здійснення стягнення з боржника ОСОБА_1 ВП №46126992 вбачається, що у період з серпня 2021 року по лютий 2022 року з позивача державним виконавцем періодично (щомісяця) стягувались кошти як на користь стягувача та кошти на виконавчий збір (а.с.109-111).

В подальшому, на адресу відповідача надійшла заява від стягувача акціонерного товариства «Сенс Банк» ( 01.12.2022 змінено найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк») про повернення стягувачеві виконавчого листа №2-401/10 виданого 03.10.2011 Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с. 92 ).

30.03.2023 постановою ВП №46126992 державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович Л.І. на підставі заяви стягувача та відповідно до п.1 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий лист №2-401/10, виданий 03.10.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «УніКредитБанк» 355467, 94 дол США повернуто стягувачу. Виконавчий збір виведено в окреме провадження (а.с.95).

30.03.2023 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №7131409 з виконання постанови ВП №46126992 виданої 02.07.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 574436, 19 грн (а.с.102).

30.03.2023 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данилевич Л.І. винесено постанову ВП №71431409 про арешт коштів боржника, якою на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с. 11).

Вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №46126992 від 02.07.2021; відкриття виконавчого провадження №714314090 від 30.03.2023 та про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №714314090 від 30.03.2023 протиправними, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України Про виконавче провадження (Закон №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме виконавчих дій, а не виконавчого провадження.

З урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VІІІ кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами абзацу другого частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ, частини четвертої статті 27 №1404-VIII визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору, тобто, станом на 02.07.2021) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. В такій редакції частина друга статті 27 названого Закону діє з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання (далі Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З вказаних правових норм слідує, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та його розмір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Пунктом 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У розглядуваному випадку основне виконавче провадження №46126992 повернуто стягувачу Акціонерне товариству «Сенс Банк» саме з цієї підстави у зв`язку з поданням представником банку заяви про повернення виконавчого документа (а.с.92-93).

Частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, підставою для виведення в окреме провадження невиконаної постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в порядку та розмірі, визначеному статтею 27 Закону №1404-VІІІ (574079, 56 грн) та відкриття виконавчого провадження ВП №71431409 від 30.03.2023, є повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 4, 6, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення основного виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено виняток з правил, коли виконавчий збір не стягується з боржника. Відповідно до цієї норми виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У даному випадку державний виконавець у межах виконавчого провадження ВП №46126992 вчиняв усі необхідні дії спрямовані на примусове виконання виконавчого листа №2-401/10 виданого 03.10.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «УніКредитБанк» 355467, 94 дол США, внаслідок яких з позивача було стягнуто частину коштів на користь стягувача, що підтверджується випискою з Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 109-111).

Отже, положення частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають, а інших підстав для звільнення від сплати судового збору цей Закон у чинній її редакції не передбачає. Так само відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ, якою визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Відтак, враховуючи, що виконавчий документ виконавчий лист №2-401/10, виданий 03.10.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «УніКредитБанк» 355467, 94 дол США повернутий стягувачу за його заявою на підставі п.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ, а виконавчий збір не стягнуто, то дії державного виконавця з виведення постанови ВП №46126992 від 02.07.2021 про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та відкриття виконавчого провадження від 30.03.2023 є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала примусовому стягненню, узгоджується з положеннями статті 27 Закону №1404-VIII.

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №520/9144/18 та враховуються при вирішенні цієї справи на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно з якою при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 №480/3452/19, стягнення виконавчого збору за нормами Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

При цьому, стаття 28 Закону №606-XIV, що була чинною на момент відкриття виконавчого провадження Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (станом на 21.05.2015), також передбачала, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Тобто, нею також були встановлені ті ж правила, що і частиною другою статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII. Відтак, позивач мала усвідомлювати наслідки невиконання рішення суду у добровільному порядку та звернення виконавчого документа до примусового виконання органами державної виконавчої служби.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, оскільки позивач цитує положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла у період з 02.06.2016 до 28.08.2018, тоді як чинна редакція вказаної частини другої статті 27 цього Закону (як і на сьогодні так і станом на час винесення оскаржуваної постанови, а також станом на час відкриття провадження ВП №46126992) розмір виконавчого збору ставить у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.09.2023 пояснила, що до того, як виконавчий лист №2-401/10, виданий 03.10.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «УніКредитБанк» 355467, 94 дол США надійшов на виконання до Першого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ, він перебував на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Луцького МУЮ, а виконавче провадження ВП №29191112 було відкрито у 2014 році (в подальшому закінчене і передане за належністю до Першого відділу постановою від 28.08.2014).

Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (у редакції, яка діяла у 2014 році) розмір виконавчого збору також ставила у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, та зокрема вказувала, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зв`язку із викладеним, доводи представника позивача про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом є необгрунтованими.

З огляду на встановлені обставини та з урахуванням наведених вище правових норм суд вважає доводи позивача безпідставними, в той час як відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність винесення постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №46126992 від 02.07.2021 та відкриття виконавчого провадження №714314090 від 30.03.2023.

Не підлягає до задоволення також і позовна вимога щодо визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №714314090 від 30.03.2023, з огляд на наступне.

Частиною 1 статті 18 цього Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, здійснюючи примусове виконання рішень, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З довідки від 31.03.2023 , наявної у матеріалах справи вбачається, що у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) станом на 31.03.2023 наявна картка в АТ «ПриватБанк» НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), на яку позивач отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) можуть бути зараховані будь-які виплати (переказ) (а.с. 14).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що постанова від 30.03.2023 ВП №71431409 про арешт коштів боржника є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем арештований в тому числі і пенсійний рахунок позивача ( НОМЕР_1 ), відтак права ОСОБА_1 порушені, оскільки вона не може користуватися пенсією.

Суд критично ставиться до таких пояснень представника позивача з огляду на наступне.

Так, 06.05.2023 набрав чинності Закон України №3048 «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану».

Зокрема, у ньому вказано наступне. Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:

1) фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

У разі накладення арешту на кошти, розміщені на декількох поточних рахунках фізичної особи - боржника в одному банку або на поточних рахунках у різних банках, для здійснення видаткових операцій має бути визначений лише один поточний рахунок фізичної особи - боржника в одному банку.

У разі наявності декількох виконавчих проваджень стосовно однієї фізичної особи - боржника для усіх виконавчих проваджень визначається один поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Кількість виконавчих проваджень не впливає на розмір суми, яка не підлягає зверненню стягнення і на яку фізична особа - боржник може здійснювати видаткові операції.

Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг".

У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови:

надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку);

перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях. У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень.

У разі надходження від державного, приватного виконавця постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника для здійснення видаткових операцій банк за визначеним у постанові рахунком здійснює видаткові операції на суму коштів у розмірі, встановленому цим підпунктом.

З матеріалів виконавчого провадження № 71431409 вбачається, що на адресу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява від боржника ОСОБА_1 про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій ( НОМЕР_1 ) (а.с. 104).

Як зазначалось вище судом у зв`язку із законодавчими змінами передбачено, що фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року (наразі це становить 13400 грн).

Державним виконавцем відділу 14.07.2023 винесено постанову про визначення поточного рахунку та направлено в АТ «Приват Банк» для виконання (а.с. 107, 106).

Згідно довідки (виписки з пенсійної карти) сума пенсії боржника ОСОБА_1 складає від 2200 грн до 2700 грн, що не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати (13400 грн), на які визначено поточний рахунок. Фактично боржник має можливість користуватися коштами не тільки у розмірі пенсії, а й усіма видами надходжень на карту, якщо вони не перевищують суму 13400 грн.

Таким чином, виносячи постанову від 30.03.2023 ВП №71431409 про арешт коштів боржника, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Суд звертає також увагу, що в оскаржуваній постанові державний виконавець чітко зазначив: «накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику».

Як доведено відповідачем, права позивача постановою від 30.03.2023 ВП №71431409 жодним чином не порушені, а боржник ОСОБА_1 може користуватися як пенсійними виплатами так і іншими коштами у розмірі, що не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, вищенаведені норми чинного законодавства, практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувані постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Суд також дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів про те, що ним було надіслано (а позивачем отримано) копію постанови про стягнення виконавчого збору від 02.07.2021. Серед іншого відсутні будь-які докази, що копія постанови надсилалась саме позивачу (на її адресу), що не дає підстав стверджувати, що позивач ОСОБА_1 у 2021 році була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження № 46126992. Що стосується відкриття виконавчого провадження №7143409, то як вбачається з трекінгу з сайту Укрпошта, позивач не отримала листа з копією постанови про відкриття провадження. З вказаною постановою сторона позивача ознайомилася 22.06.2023 після подачі відповідної заяви. Останнім днем строку для подачі заяви було 03.07.2023, який дотримано позивачем.

Оскільки цим рішенням в задоволенні позову відмовлено, тому згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 245, 246, 268, 287, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 287 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а, )

Повний текст рішення складений 12 вересня 2023 року

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук