Справа № 160/11823/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Шимановської О.Є.
представника позивача, представника відповідача Александрової І.І.
представника відповідача, представника позивача Караканової Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за первісним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про визнання протиправними дій, -
30.05.2023 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», в якому просить суд:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік у розмірі 537896,03 грн.
Первісний позов обґрунтовано тим, що відповідачем на виконання статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не сплачено до 15 квітня 2022 року адміністративно-господарські санкції у розмірі 537 896,03 грн, незважаючи на направлений позивачем розрахунок сум адміністративного-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Вказав, що законом чітко визначено обов`язок усіх роботодавців, які використовують найману робочу силу і в кого працює більше 8 осіб, створити робоче місце для інваліда та працевлаштувати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
27.06.2023 року до суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позов, в якому останній вказав, що на підставі наказу № 454/К від 31.12.2021 року відповідачем було створено робочі місця (штатні посади) для працевлаштування осіб з інвалідністю, з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, а саме: водій автотранспортних засобів пасажирських перевезень 15 посад. В результаті чого затверджено та введено в дію з січня 2022 штатний розклад з урахуванням п. 1 даного Наказу №454/К від 31.12.2021 року, відтак Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» створені робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. Крім того, відповідачем були подані до відділу надання соціальних послуг в Соборному районі Дніпровського МЦЗ звіти форми 3-ПН з інформацією про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування інвалідів за січень 2022 року, за лютий 2022 року, за березень 2022 року, за квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року та липень 2022 року. При цьому, впродовж 2022 року не було виданого жодного направлення для працевлаштування осіб з інвалідністю на вакантні посади.
Відповідач вважає, що у 2022 році виконував обов`язки, покладені на нього ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII, зокрема ним виділено та створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та надано державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації її працевлаштування.
На підставі викладеного, відповідач за первісним позовом вказав, що він вжив всіх залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто для недопущення господарського правопорушення.
30 червня 2023 року на адресу суду надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, в якому позивач за зустрічним позовом просить суд:
- визнати протиправними дії Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо нарахування 537896,03 грн. адміністративно-господарських санкцій у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році.
Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано створенням позивачем за зустрічним позовом робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, що підтверджується копією наказу № 454/К від 31.12.2022 року та звітом форми № 3-ПН за період з січня 2022року по липень 2022 року, що подається в порядку визначеному наказом Міністерства соціальної політики України. Вказав, що позивачем за зустрічним позовом створено 15 робочих місць, на які можуть бути влаштовані особи з інвалідністю, у зв`язку з чим затверджено відповідний штатний розпис. Позивач за зустрічним позовом інформував Державну службу зайнятості про наявність вакансій для осіб з інвалідністю (водій автотранспортного засобу (пасажирські перевезення), подаючи Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми № 3-ПН про наявність вільних вакансій у 2022 році, що підтверджується доданими до цієї позовної заяви доказами.
Зауважив, що протягом 2022 року позивач за зустрічним позовом створив робочі місця для влаштування осіб з інвалідністю та інформував Державну службу зайнятості про наявність вакантних місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, про що надав звіт за формою № 3-ПН про наявність вакансій до центру зайнятості та інші докази.
Наголосив, що позивач за зустрічним позовом вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю встановленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Вказав, що норматив із працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році не було виконано не у зв`язку з його бездіяльністю, а тому дії Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо нарахування 537 896,03 грн. адміністративно - господарських санкцій у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році є протиправними.
24.07.2023 року до суду від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, в якому останній вказав, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» вжито не всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю. Адже, у разі подання державній службі зайнятості лише інформації про попит на робочу силу (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю (форма №3-ПН), не можна вважати, що роботодавець зробив усе можливе для працевлаштування фахівця з інвалідністю.
- створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
- необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Таким чином відповідно до змін, інформацію щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримує з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яку передає Пенсійний Фонд України.
Відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягань сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік надісланого позивачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у позивача, за рік склала 377 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХН, отже кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до вимог статті 19 Закону №875XII нормативу, становить 15 осіб, проте працювало 3 особи з інвалідністю.
Тобто, позивачем у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» було отримано від відповідача розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягав сплаті, відповідно до якого позивача зобов`язано сплатити адміністративно-господарську санкцію в розмірі 537 896,03 грн.
Оскільки адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону, отже Розрахунок носить інформаційний характер щодо точно розміру адміністративно - господарських санкцій згідно отриманих даних від ПФУ з Реєстру застрахованих осіб, а не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Тобто, заявлена сума до стягнення адміністративно-господарських санкції у розмірі 537 896,03 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування особи з інвалідністю у кількості 12 робочих місць є обґрунтованою.
Вказав, що дії Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю щодо нарахування Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» адміністративно-господарських санкцій за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році та інформування роботодавця про розмір нарахованих адміністративно-господарських санкцій і строки їх сплати не є протиправними.
Зазначив, що Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю заперечує повністю проти позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» та вважає, що позовні вимога не відповідають нормам чинного законодавства України в рамках якого діє Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю та його територіальні відділення.
У судовому засіданні 04.09.2023 року представник позивача за первісним позовом наполягав на задоволенні первісного позову з підстав, викладених у позовній заяві та заперечив проти задоволення зустрічного позову.
Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) просив задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" було подано до Дніпровського МЦЗ звіти форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування інвалідів за січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень, 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року та липень 2022 року.
Доказів щодо направлень від органу центру зайнятості та працевлаштувань за вказаною посадою матеріали справи не містять.
Так, відповідно до Звіту за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України) та розрахунку сум адміністративного-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивач за первісним позовом зазначає, що за наявні робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняті особами з інвалідністю у 2022 році, відповідач мав сплатити суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 537896,03 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач за первісним позовом звернувся до суду з цим позовом.
Разом з тим, вважаючи висновки Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про порушення товариством вимог законодавства такими, що не відповідають вимогам законодавства та відповідно протиправними дії Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю щодо невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач за первісним позовом звернувся до суду із зустрічною позовною заявою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII (далі - Закон №875-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною третьою статті 18 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина третя статті 18-1 Закону №875-ХІІ.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року №5067-VI (далі - Закон №5067-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року №129 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.
Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю - базовому центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 (далі Порядок, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством не встановлено періодичності подачі звітності за формою №3-ПН. Така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії. Тобто законом передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, то він своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку виконав обов`язок подання інформації про попит на робочу силу (вакансії).
Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31 січня 2018 року у справі №824/379/17-а та від 26 червня 2018 року у справі №806/1368/17.
Суд також звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №806/1368/17, в якому вказано про те, що за змістом статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пошук підходящої роботи для інвалідів здійснює державна служба зайнятості. Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.
Крім цього, згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (частина третя статті 20 Закону №875-ХІІ).
Частиною четвертою статті 20 Закону №875-ХІІ передбачено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Таким чином, законодавством чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця; створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
На підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості.
Поряд з цим, законом не визначено обов`язку підприємства здійснювати самостійний пошук працівників інвалідів.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі №804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 15 квітня 2019 року №824/370/17-а, від 27 лютого 2020 року у справі №400/1254/19.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року по справі №440/2008/19 також наведено висновок про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що визначені в частині першій статті 18 Закону №875-XII.
Водночас, у названій вище постанові наголошено на тому, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
Наведене також узгоджується із правовою позицією, викладеною і у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №809/750/17.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств. Однак нормами чинного законодавства на підприємства не покладено обов`язку щодо самостійного пошуку осіб з інвалідів для подальшого працевлаштування.
З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» у 2022 році були подані звіти форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», відповідно до яких у Товаристві наявні 15 вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про відмову у працевлаштуванні осіб з інвалідністю у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс».
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» у 2022 року виконувало обов`язки, покладені на нього частиною третьою статті 18 Закону №875-XII, зокрема, ним виділено та створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, і подано звіти до Дніпровського МЗЦ про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю.
З огляду на наведене суд не погоджується з доводами позивача за первісним позовом щодо нестворення Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» умов для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також стосовно наявності у нього обов`язку підбирати і працевлаштовувати осіб зі інвалідністю на створені робочі місця.
Стосовно вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» адміністративно-господарських санкцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Отже, адміністративно-господарська санкція є видом господарської санкції, яка застосовується як захід впливу на порушника у сфері господарювання.
Суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку із скоєнням правопорушення. У разі доведення учасником господарських відносин про вжиття всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення на нього не може бути покладена відповідальність за не працевлаштування інвалідів.
На переконання суду, позиція позивача щодо того, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, а тому лише вони несуть відповідальність за працевлаштування інвалідів, ґрунтується на невірному тлумаченні статті 20 Закону № 875-XII, яку необхідно тлумачити системно із врахуванням положень статей 17, 18, 18-1 зазначеного Закону та положень Господарського кодексу України. При цьому, об`єктивна сторона складу правопорушення виражається у невжитті заходів щодо створення та виділення у нормативній кількості робочих місць для інвалідів, або у подальшій відмові роботодавця прийняти інваліда на створене робоче місце без наявності передбачених законом підстав (невідповідності умов та характеру праці стану здоров`я інваліда, невідповідності інваліда кваліфікаційним вимогам). У випадку, якщо роботодавець виділив та створив робочі місця у кількості, розрахованій відповідно до нормативної, та подав до органів державної служби зайнятості звіт про наявність робочих місць для інвалідів, він вважається таким, що виконав свій обов`язок належним чином.
Водночас, варто зазначити, що юридична відповідальність у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону №875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону №875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду постанові від 10 липня 2018 року у справі № 808/2646/15.
Поряд з цим, як вже встановлено судом, що у 2022 році Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» були виділені та створені робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» не відмовляло у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, що підтверджується наявними у справі матеріалами.
Отже, враховуючи те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» були виконані вимоги Закону №875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, а доказів того, що ним не створено робочі місця для інвалідів, відмовлено інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавалась державній службі зайнятості інформація щодо наявності вакансій, необхідна для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно надано звіти Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю не надано, суд приходить до висновку, що причини не працевлаштування осіб з інвалідністю не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, наведеними у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №820/2124/16, від 28 лютого 2018 року у справі №807/612/16, від 11 вересня 2018 року у справі №812/1127/18, від 19 грудня 2018 року у справі №812/1140/18, від 23 липня 2019 року у справі №820/2204/16, від 31 липня 2019 року у справі №812/1164/18.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, вирішуючи даний спір, суд враховує правові висновки, викладені у названих вище постановах Верховного Суду в аналогічних правовідносинах.
Таким чином, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю є необґрунтованим, а тому позов в частині стягнення адміністративно-господарських санкцій не підлягає задоволенню.
Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» вжито всіх необхідних заходів, визначених законом, щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто ним виконано вимоги Закону №875-XII щодо сприяння ефективної реалізації своїх прав особами з інвалідністю, зокрема, ним виділено та створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, надано державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і подано звіти до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів, то відсутні підстави для сплати ним на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції у визначених статтею 20 Закону № 875-ХІІ розмірах.
Натомість, беручи до уваги наведені вище висновки, суд приходить до висновку про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог за зустрічним позовом, а тому такі підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу зустрічного позову до суду в сумі 2684, 00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом.
Разом з тим, відповідно до статті 139 КАС України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем за первісним позовом при зверненні до суду.
Керуючись статтями 9, 72, 74-76, 77, 78, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.
Зустрічний адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про визнання протиправними дій - задовольнити.
Визнати протиправними дії Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо нарахування 537896,03 грн. адміністративно-господарських санкцій у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» судовий збір у розмірі 2684, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 вересня 2023 року.

Суддя В.В. Кальник