Справа № 440/4965/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 р. Справа № 440/4965/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 15.05.23 у справі №440/4965/23

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 державного реєстратора

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 державного реєстратора, в якому просив суд:

- визнати реєстраційні дії/бездіяльність відповідачки щодо реєстрації ПОКВПТГ "Полтаваобленерго" шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру незаконними та протиправними (такими, що порушують право позивача на отримання комунальних послуг від суб`єкта господарювання);

- скасувати реєстраційну дію/запису в Єдиному державному реєстрі щодо ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Позивачеві необхідно було усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Недоліки необхідно було усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: позовної заяви, оформленої відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України із уточненим змістом позовних вимог, звернутих до відповідача, визначеним належним колом відповідачів у справі (з наданням її копій відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб у справі для направлення учасникам справи), копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; актуальних документальних відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача.

10.05.2023 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою з процесуальних питань у справі №440/4965/23, в якій виклав свої обґрунтування щодо недоліків позовної заяви. Просив суд постановити ухвалу про визнання позову прийнятим до провадження та відкрити провадження у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного реєстратора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Позивач, ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року в повному обсязі, а матеріали справи направити до Полтавського окружного адміністративного суду для прийняття позову до провадження.

В обґрунтування вимог скарги посилається на необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та її невідповідність вимогам КАС України. Наводить обґрунтування щодо помилковості висновків суду щодо недоліків його позовної заяви. Вважає, що наявні правові підстави для скасування такої ухвали суду.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 304 КАС України.

На підставі положень ч.2 ст.312 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач недоліки позовної заяви не усунув, вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений в такій ухвалі строк не виконав.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу, з огляду на наступне.

Так, право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються ст.160 КАС України.

Згідно приписів частин першої та другої ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 року по справі №640/7310/19 було зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Крім того, колегія суддів також враховує, що ч.1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, Європейським судом з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним. Для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справах Bellet v. France та Nunes Dias v. Portugal).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain)

Колегія суддів, аналізуючи матеріали даної справи, звертає увагу, що зміст поданої позивачем заяви до суду першої інстанції, не дивлячись на її недоліки в контексті встановлених до цього документу вимог процесуального закону, дає підстави стверджувати, що позивач фактично не погоджується з діями/бездіяльністю відповідачки, яка, як вважає позивач, без додержання вимог Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань здійснила державну реєстрацію юридичної особи - ПОКВПТГ Полтаваобленерго та просить скасувати таку реєстраційну дію/запис в Реєстрі.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, відповідно до положень ст.173 КАС України, є завданням підготовчого провадження.

Відтак, з огляду на викладене вище, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху до усунення позивачем її недоліків, викладених в ухвалі суду від 01.05.2023 року, а тому не вбачає підстави для повернення судом ухвалою від 15.05.2023 року позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви.

Отже, суд першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального права, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.320 КАС України, є підставою для скасування ухвали та передання справи на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення про повернення позивачу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного реєстратора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року підлягає скасуванню, а справа №440/4965/23 переданню на розгляд суду першої інстанції.

Одночасно, колегія суддів констатує зневажливість тексту поданої позивачем до суду першої інстанції заяви з процесуальних питань у справі №440/4965/23 (а.с.6), а також поданої останнім апеляційної скарги (а.с.10-11) по відношенню до суду першої інстанції.

Так, позивач у вказаних вище документах використовує наступні вислови: "суддя не знає закони та підзаконні акти, не розуміє термінів та має складнощі зі сприйняттям дійсності", "а завтра вона плюне мені в обличчя ".

Крім того, у вказаній вище заяві з процесуальних питань у справі №440/4965/23 позивач фактично здійснює тиск на суд першої інстанції з метою відкриття останнім провадження у справі, зазначаючи про те, що в іншому випадку, у разі задоволення його апеляційних вимог, за наслідками оскарження наступної ухвали після ухвали про залишення позову без руху, він скористається правом, передбаченим ч.1 ст.107 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яка передбачає право на звернення особи з дисциплінарною скаргою щодо судді.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів зазначає про неприпустимість викладення позивачем заяв по суті справи з використанням образливих висловів і погроз на адресу суду і судді. Повага до суду є чинником належного функціонування правової держави, вчиненням діянь, що посягають на авторитет судової влади, фактично нівелюється принцип всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи будь-якої категорії.

Конституція України у статті 129 прямо передбачає, що за неповагу до суду й судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.

Зазначена конституційна норма у повному обсязі кореспондується із вимогами статті 50 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до змісту якої прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Норма частини 3 статті 149 КАС України передбачає, що у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф з учасника справи.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. З аналізу вказаної норми вбачається, що вияв поваги до суду та до інших учасників судового процесу є процесуальним обов`язком кожного учасника справи.

Згідно частини 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.144 КАС України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Приписами ч.1 ст.145 КАС України передбачено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що поширення прояву неповаги до суду призводить до невиконання українською державою своїх зобов`язань щодо забезпечення права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі №440/4965/23 скасувати.

Справу №440/4965/23 передати на розгляд суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський