Справа № 520/23354/21
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 р. Справа № 520/23354/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.02.23 по справі № 520/23354/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання противоправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати противоправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2020 по 27.10.2021;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2020 по 27.10.2021.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що затримка розрахунку при звільненні зумовлює виникнення обов`язку виплати середнього заробітку у порядку ст.117 КЗпП України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 позов задоволено частково.

Визнано противоправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2020 по 27.10.2021.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 9639,48 грн. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.12.2020 по 26.10.2021, здійснивши платіж з утриманням належних податків і зборів.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, позивач проходив публічну військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 30.09.2016.

04.12.2020 наказом командира Військової частини (по стройовій частині) №267 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 04.12.2020.

Не погоджуючись з розміром виплаченої під час проходження військової служби грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки, заявник звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом у межах справи №520/886/21.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 по справі №520/886/21 позов задоволено, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату донарахованих сум.

27.10.2021 Військовою частиною на виконання вказаного рішення суду нараховано та виплачено позивачу 9639,48 грн., що підтверджується банківською випискою та платіжним дорученням №3837 від 26.10.2021.

Отже, датою проведення відповідачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні позивачу є 27.10.2021.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплати компенсації середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнення у порядку ст.117 КЗпП України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 8 Конституції України, Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Згідно з ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянином публічної військової служби унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Зазначена Інструкція діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. 30.1 розділу ХХХ зазначеної Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 30.3, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Таким чином, спеціальним законом прямо передбачено правило надання військовослужбовцю грошової допомоги для оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки.

Оскільки спеціальними актами права з приводу проходження військової служби не передбачено ані порядку та умов проведення розрахунку із військовослужбовцем при звільненні, ані будь-яких застережень з цього приводу, то суд вважає за необхідне поширити на дані відносини дію положень ст. 47 КЗпП України, відповідно до яких, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 по справі № 1-5/2012 за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17, постанови Верховного Суду від 20.05.2020 по справі №816/1640/17, постанови Верховного Суду від 16.07.2020 по справі №812/1259/17, постанови Верховного Суду від 30.11.2020 по справі №480/3105/19, компенсаційний характер запровадженого ст.117 КЗпП України заходу юридичної відповідальності вимагає застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності, що зумовлює необхідність урахування таких юридично факторів як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, і у залежності від цих критеріїв допускає зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подія несвоєчасного розрахунку при звільненні має місце у спірних правовідносинах, оскільки публічна військова служба заявника припинена 04.12.2020, а грошова допомога на оздоровлення за 2013-2017 роки у загальному розмірі 9639,48 грн. виплачена Військовою частиною 27.10.2021, що підтверджується банківською випискою.

Отже, тривалість затримки у розрахунку при звільненні складає 326 днів, враховуючи те, що календарний день припинення військової служби (04.12.2020) та отримання виплати (27.10.2021) не підлягають включенню до періоду існування невиконаного зобов`язання з виплати винагороди за службу.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок обчислення №100), передбачена можливість обчислення середньоденної (годинної) заробітної плати як у спосіб ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), так і у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з п. 7 Порядку, виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується, а розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Звідси слідує, що в алгоритмі обчислення розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця системи Міністерства оборони України бере участь така величина як календарний день місяця.

Відповідно до довідки-розрахунку Військової частини показник середньоденного розміру грошового забезпечення заявника на час звільнення складає 243,31 грн. ((7177,60 грн. + 7177,60 грн.) / (28+31 днів)).

Судовим розглядом встановлено, що позивача виключено зі списків військової частини 04.12.2020, період затримки розрахунку при звільненні склав 326 днів (за період з 05.12.2020 по 26.10.2021 включно).

Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №825/1732/17 та у постанові від 14.04.2021 №620/1487/20: "Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19. Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 по справі №821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)".

Відтак, враховуючи що тривалість затримки у розрахунку при звільненні у рамках даної справи складає 326 днів, розмір середньоденного грошового забезпечення заявника складає - 243,31 грн., а відтак, підсумкова загальна сума компенсації середнього заробітку дорівнює 79319,06 грн.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 26.02.2020 по справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Велика Палата Верховного Суду постановою від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

За таких обставин до кола факторів, що мають юридичне значення для визначення розміру відповідальності за змістом ст. 117 Кодексу законів про працю України, слід віднести як власну поведінку робітника (публічного службовця) відносно належного опікування особистими інтересами, так і шкідливі наслідки управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу проведення платежу по оплаті праці не у повному обсязі.

Тому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про застосування критерія зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Згідного наданих відповідачем розрахунків розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2013 - 2017 роки загальний розмір нарахованої позивачеві допомоги загалом складав - 18016,27 грн. (2558,75 грн. + 2620,63 грн. + 2620,63 грн. + 5108,13 грн. + 5108,13 грн.), а розмір виплачених на виконання рішення суду коштів склав 9639,48 грн. (тобто 53,50% від отриманих сум грошової допомоги на оздоровлення за 2013 - 2017 роки). 53,50% від суми 79319,06 грн. дорівнює - 42435,70 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про застосування принципу пропорційності та визначив суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 9639,48 грн.

Проте, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує висновки викладені Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, відповідно до яких позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.12.2020 по 26.10.2021 в сумі 9639,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вказаних вище висновків, з метою захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає про наявність підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.12.2020 по 26.10.2021 в сумі 9639,48 грн. порушено норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду у вказаній частині з прийняттям постанови про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.12.2020 по 26.10.2021 в сумі 9639,48 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 по справі №520/23354/21 скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 9639,48 (дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять грн. 48 коп.) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.12.2020 по 26.10.2021, здійснивши платіж з утриманням належних податків і зборів.

Прийняти в цій частині постанову, якою стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 9639,48 (дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять грн. 48 коп.) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.12.2020 по 26.10.2021, здійснивши платіж з утриманням належних податків і зборів.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 по справі №520/23354/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова