Справа № 500/3368/20
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа №500/3368/20

адміністративне провадження № К/9901/21967/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Шарапи В. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 (головуючий суддя: Коваль Р.Й., судді: Гуляк В.В., Ільчишин Н.В.) у справі № 500/3368/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся з позовом до Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради (далі - відповідач), в якому просив:

визнати протиправною відмову Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради у видачі йому будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,06 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0099, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль);

зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,06 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0099, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль).

Тернопільській окружний адміністративний суд рішенням від 02.02.2021 у задоволенні позову відмовив.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 12.05.2021 скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нову постанову про часткове задоволення позову:

визнав протиправною відмову відповідача у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,06 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н-02 Львів-Тернопіль);

зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорта для забудови земельної ділянки площею 0,06 га для індивідуального садівництва кадастровий номер :17:002:0099, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н-02 Львів-Тернопіль).

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції щодо обраного способу захисту порушених прав, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та у цій частині ухвалити нову постанову про задоволення позову в обраний позивачем спосіб.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 30.06.2021 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12.09.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Із відомостей, зазначених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та витязі із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер :17:002:0099, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва та відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н-02 Львів-Тернопіль).

19.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до відділу «Центр надання адміністративних послуг» (далі - ЦНАП) із заявою щодо видачі йому будівельного паспорта забудови земельної ділянки загальною площею 0,06 га за адресою: автодорога Н-02 Львів-Тернопіль.

У відповідь на зазначене звернення, відповідач листом від 25.07.2019 № 906/14 повідомив заявника про те, що згідно із статтею 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і правил. Відповідно до чинної містобудівної документації на місцевому рівні - Генерального плану м. Тернополя та Плану зонування території м. Тернополя, спірна земельна ділянка знаходиться за межами м. Тернополя в проектній межі міста та визначена на перспективу для подальшого територіального розвитку сельбищної зони під розташування садибної житлової забудови (зона Ж-1) з об`єктами торгівлі (зона - Г-6), а на схемі територіального районування м. Тернополя назва даного мікрорайону є умовною.

Також заявника повідомлено, що спірна земельна ділянка не передана у встановленому законодавством порядку в комунальну власність Тернопільської міської ради і відноситься до земель державної власності, розпорядником якої є територіальний орган Держгеокадастру в Тернопільській області. Відтак, зважаючи на викладене, Тернопільська міська рада позбавлена можливості вчиняти будь-які дії по забудові цієї земельної ділянки.

01.10.2020 позивач повторно звернувся у ЦНАП із заявою щодо видачі йому будівельного паспорта забудови земельної ділянки загальною площею 0,06 га за адресою: автодорога Н-02 Львів-Тернопіль.

Листом від 15.10.2020 № 1884/14 Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради повідомило заявника про те, що за результатами аналізу чинної на цей час містобудівної документації, а саме: Генерального плану м. Тернополя (зі змінами) та Плану зонування території м. Тернополя (зі змінами), земельна ділянка (кадастровий номер :17:002:0099) знаходиться в зоні садибної житлової забудови Ж-1, де в переважних видах використання передбачено розташування одноквартирних житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами (з присадибними ділянками), згідно пояснювальної записки до плану зонування території міста. Наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - цільове призначення даної земельної ділянки: для індивідуального садівництва.

Зважаючи на викладене, встановивши невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, на підставі пункту 2.4 розділу II Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 05.07.2011 № 103 «Про затвердження Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», Управління містобудування, архітектури та кадастру відмовило позивачу у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки.

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджує, що будівництво садового будинку на спірній земельній ділянці відповідає її цільовому призначенню та містобудівній документації, і право на таку забудову гарантоване положеннями національного законодавства та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Наполягає, що ним виконані усі умови, визначені законом, для отримання будівельного паспорту на забудову спірної земельної ділянки, проте відповідач, за відсутності на те законодавчо визначених підстав, відмовив йому у наданні адміністративної послуги.

Відповідач позов не визнав. Зазначив, що територія в районі автомобільної дороги Н-02 Львів-Тернопіль (згідно постанови Уряду від 09.08.3017 № 654 перейменована на М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська) знаходиться за межами м. Тернополя в проектній межі та визначена для розташування садибної житлової забудови (Ж-1). Із посиланням на приписи статті 25 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) відповідач стверджує, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Водночас «Детальний план території індивідуальних земельних ділянок садівницького поселення, що розташовані за межами м.Тернополя на території міської ради (автодорога Краковець-Львів-Тернопіль-Умань Н-02) загальною площею 84,3 га з майбутньою реконструкцією під поселення садибної забудови» затверджений із порушенням процедури (без проведення громадських слухань), та всупереч чинній містобудівній документації на місцевому рівні (Генеральному плану та плану зонування м. Тернополя).

У відповідь на зазначений відзив позивач наголосив, що детальний план території розроблений та затверджений у відповідності до вимог закону, не скасований та не визнаний нечинним у встановленому законом порядку, і є діючою основною містобудівною документацією щодо планування земельної ділянки, що знаходиться за межами населеного пункту. Водночас доводи відповідача про невідповідність детального плану території вимогам законодавства та обґрунтування відзиву на позов такими твердженнями не відповідають предмету доказування у цій справі. Своєю чергою, забудова земельної ділянки та будівництво позивачем садового будинку на належній йому земельній ділянці площею 0,06 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0099, котра знаходиться за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н-02 Львів-Тернопіль), відповідає цільовому призначенню даної земельної ділянки і містобудівній документації на місцевому рівні, а саме Детальному плану території, та встановленому режиму забудови цієї території.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Генерального плану м. Тернополя, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради від 10.08.2010 № 5/37/11 (зі змінами), територія в районі автомобільної дороги М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська (колишня автодорога Н-02 Львів - Тернопіль) знаходиться за межами м. Тернопіль в проектній межі міста та визначена для розташування садибної житлової забудови (зона Ж-1).

Місцевим судом також встановлено, що відповідно до розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 21.02.2018 № 100-од (з подальшими змінами відповідно до розпорядження від 16.04.2018 № 299-од) вирішено розробити детальний план території земельних ділянок садівницького поселення, що розташовані за межами м. Тернопіль на території Тернопільської міської ради (автодорога Краковець-Львів-Тернопіль-Умань Н-02) загальною площею 84,03 га з майбутньою реконструкцією під поселення садибної забудови. Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 22.08.2018 № 636-од затверджено детальний план забудови цієї території. В подальшому земельні ділянки на цій території отримали у власність члени обслуговуючого кооперативу «Сади ветеранів АТО» для ведення садівництва, а рішенням Тернопільської міської ради від 06.12.2019 №7/41/160 «Про прийняття в комунальну власність земельних ділянок розміщених на території Тернопільської міської територіальної громади» земельні ділянки загального користування були прийняті до комунальної власності.

Враховуючи зазначене, суд критично оцінив посилання відповідача не те, що відповідно до Генерального плану м. Тернополя та Плану зонування території м. Тернополя, земельна ділянка (кадастровий номер :17:002:0099) знаходиться в зоні садибної житлової забудови Ж-1, оскільки земельна ділянка позивача знаходиться за межами м. Тернопіль і генеральний план міста та план зонування території м. Тернополя не мають жодного відношення до спірних правовідносин.

У той же час, суд першої інстанції констатував, що детальний план території не пройшов процедури, передбаченої статтею 21 Закону № 3038-VI та Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 555 «Про затвердження Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що розпорядження голови ОДА від 22.08.2018 № 636-од «Про затвердження детального плану території» видано всупереч вимогам законодавства. Також місцевий суд встановив відсутність у цій справі планувальних рішень проектів садівницьких та дачних товариств, що є порушення вимог пункту 1.4. Порядку № 103.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки детальний план території не затверджений в установленому законом порядку, а також відсутні планувальні рішення проектів садівницьких та дачних товариств, що є необхідною умовою розроблення будівельного паспорта за межами населених пунктів, на якій позивач має намір побудувати садовий будинок, відповідач позбавлений можливості, у відповідності до вимог пункту 2.3 Порядку № 103, здійснити перевірку поданих документів на відповідність їх вимогам чинної містобудівної документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, що є обов`язковою умовою для видачі будівельного паспорта, а тому правомірно повернув їх позивачу на підставі пункту 2.4 Порядку № 103, оскільки повернення документів в інший спосіб Порядком № 103 не передбачено.

Апеляційний суд з такими мотивами суду першої інстанції не погодився. Зазначив, що відмова у задоволенні позову мотивована підставами, які не були покладені в основу листа відповідача від 15.10.2020 № 1884/14. За висновками апеляційного суду, місцевий суд поклав в основу свого рішення висновок про неправомірність розпорядження голови ОДА від 22.08.2018 № 636-од «Про затвердження детального плану території», при тому, що таке розпорядження ніким не оскаржено та не скасовано. водночас законність прийняття цього розпорядження не є предметом судового розгляду у цій справі. Своєю чергою, відповідач не надавав оцінку цьому розпорядженню, в сукупності з іншими дослідженими матеріалами при вирішенні питання про надання будівельного паспорта, як і не вирішив заяву про це позивача у відповідності згідно зі своїми дискреційними повноваженнями та відповідно із Порядком № 103.

За наведених вище мотивів, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання відмови Управління протиправною та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорта для забудови спірної земельної ділянки.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному судовому рішенні (щодо способу захисту порушених прав) апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, та постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 819/570/18, від 23.05.2018 у справі № 825/602/17, від 29.03.2018 у справі № 816/303/16. Скаржник зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вважає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, зважаючи на протиправність відмови Управління у видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову спірної земельної ділянки.

Одночасно з цим, скаржник наголосив, що вважає законним і обґрунтованим рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання рішення відповідача протиправним.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу. Наполягає, що наміри забудови земельної ділянки позивача не відповідають містобудівній документації на місцевому рівні.

Також відповідач наголосив на нетотожності приведеної позивачем у касаційні скарзі судової практики Верховного Суду до обставин справи, що розглядається.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального права в оскаржуваній частині та дійшов таких висновків.

За правилами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у межах доводів та вимог касаційної скарги (щодо способу захисту порушених прав), Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд».

З огляду на викладене, суд має право визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Своєю чергою колегія суддів наголошує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Отже, в контексті обставин спору, застосування такого способу захисту, як зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову спірної земельної ділянки, вимагає з`ясування судом чи виконано усі визначені законом умови, необхідні для одержання паспорту на забудову земельної ділянки.

Закон № 3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно із положеннями статті 27 Закону № 3038-VI забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання вимог статті 27 Закону №3038-VI, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 05.07.2011 №103 затвердило Порядок видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки (далі - Порядок №103), який призначений для використання уповноваженими органами містобудування та архітектури та іншими суб`єктами містобудування при вирішенні питань забудови присадибних, дачних і садових земельних ділянок (пункт 1.1).

Згідно із пунктом 1.2 цього Порядку, будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Відповідно до положень 2.1 Порядку № 103 видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять:

заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку;

засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію;

ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо);

проект будівництва (за наявності);

засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Пунктом 2.3 Порядку визначено, що уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Поряд з цим, пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (пункт 2.4 Порядку № 103).

Отже, в силу пункту 2.4 Порядку № 103, при вирішенні питання про видачу будівельного паспорту, крім відповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, перевірці підлягає ще і відповідність цих намірів планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, а також комплектність поданих документів.

Водночас із листа від 15.10.2020 № 1884/14 не вбачається чи здійснювалася відповідачем перевірка отриманих документів за цими критеріями. Оцінка відповідності намірів позивача, як забудовника, вказаним вимогам апеляційним судом також не надавалася.

За таких обставин, відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,06 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0099, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль).

Так, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Зважаючи на встановлені обставини у справі, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що обраний ним у конкретному випадку спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.

Одночасно колегія суддів зазначає про нерелевантність приведеної скаржником судової практики до обставин цієї справи.

Вищевикладеним спростовуються доводи касаційної скарги позивача.

VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

За правилами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ІХ. СУДОВИЙ ЗБІР

Зважаючи на результат касаційного розгляду, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 у справі №500/3368/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

В. М. Шарапа