Справа № 240/34639/22
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/34639/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

12 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в якому просив:

- визнати протиправну бездіяльність Головного управлінні Національної поліції в Житомирській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати йому надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу за період з 15.06.2016 по 30.11.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області встановити, нарахувати та виплати йому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу за період з 15.06.2016 по 30.11.2020 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області, які полягають у здійсненні йому розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового за кожний повний календарний рік служби без урахування індексації;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області перерахувати йому розмір одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням суми індексації та здійснити виплату донарахованих сум даного додаткового виду грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2015 та додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби в поліції за 2021 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2015 та додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби в поліції за 2021 рік.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Також, не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач в зазначений період проходив службу на відповідних посадах в ГУНП в Житомирській області.

Судом встановлено та визнається сторонами, що позивачу наказом Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 15.06.2016 року за № 11-д та наказом Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 09.04.2021 року за № 5-д був наданий доступ до державної таємниці (для роботи з інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"). Наказом Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 30.09.2022 року за №14 о/с припинено Позивачу доступ до державної таємниці по причині звільнення зі служби.

Судом встановлено та визнається сторонами, що позивачу в період з 07.11.2015 року по 29.11.2020 року надбавка до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень не встановлювалася і відповідно не виплачувалася.

Така надбавка за службу в умовах режимних обмежень у відповідних розмірах Позивачу встановлювалася лише наказами ГУНП в Житомирській області від 30.11.2021 року №321 о/с, від 09.02.2021 року №50 о/с та від 10.12.2021 року №493 о/с.

В розумінні вимог ч.1 ст.78 КАС України вказані обставини, що визнаються сторонами не підлягають доказуванню, так як суд не має обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності.

Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав для нарахування та виплаті Позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу лише за період з 15.06.2016 по 30.11.2020 року.

Безспірно в силу вимог ст.30 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року N 3855-XII (надалі - Закон N 3855-XII) уразі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо виду, розміру і порядку надання компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та національної поліції у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці регулюються правовими нормами Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. N414 (надалі - Положення N414) та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260 (надалі - Порядок N260), що були чинні на день виникнення таких відносин.

У пункті 1 Положення N 414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення N 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Одночасно суд враховує, що спірні відносини зумовлені також службою позивача в територіальних підрозділах Національної поліції України.

Безспірно, відповідно до вимог Положення N414 та Порядку N260 надбавка за роботу з таємними документами є складовою грошового забезпечення (компенсації) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та національної поліції.

Разом з тим, в п.1 Положення N414 прямо зазначено, що таку доплату (компенсацію) мають лише особи, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Відповідно до вимог п.6 Положення N414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Аналогічно, правовими нормами п.7 розділу ІІ Порядку N260 передбачено, що установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Отже, сам факт допуску особи до роботи в умовах режимних обмежень є лише підставою для роботи з відомостями (документами), що становлять відповідну державну таємницю. Сам факт допуску особи до роботи в умовах режимних обмежень не є безспірною підставою для встановлення такій особі спірних надбавок та не є підставою для її виплати.

Як встановлено судом, позивачу протягом всього спірного періоду відповідачем не встановлювалися спірні надбавки до посадових окладів на відповідних посадах.

Крім того, позивач протягом всього спірного періоду не звертався до відповідача із відповідними рапортами щодо встановлення йому спірних надбавок до посадових окладів на відповідних посадах і не зазначав про обсяг його постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Суд вважає, що позивач помилково ототожнив сам факт допуску до роботи в умовах режимних обмежень із постійною роботою з відомостями (документами), що становлять відповідну державну таємницю. Відсутність фактів такої системної роботи Позивача з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, та приймання рішень з цих питань або здійснення постійного контролю за станом охорони державної таємниці, виключає право Позивача та такі надбавки до грошового забезпечення.

Така ж правова позиція викладена в постанові ВАС України від 06.03.2013 р. у справі № К-1081/09.

Таким чином, саме перебування позивача на посадах, що передбачають можливу роботу з документами з грифом секретності "цілком таємно", наявність допуску до роботи з такими документами та відсутність вмотивованих рапортів керівників структурних підрозділів відповідного органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу не може свідчити про системність роботи особи з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, та приймання рішень з цих питань або здійснення постійного контролю за станом охорони державної таємниці в розумінні вимог ст.30 Закону N 3855-XII та п.5 Положення N414 та не може свідчити про наявність права на встановлення йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу за цей період.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача, які стали наслідком помилкового та довільного трактування правових норм зазначених нормативно правових актів, не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними і не підлягають задоволенню в цій частині позовних вимог.

Суд враховує, що Закон України "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами цього Закону №504/96-ВР, окрім інших, передбачено такі види відпусток щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону; додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19.

Матеріали справи свідчать, що позивачем станом на час його звільнення не було використано три календарні дні щорічної основної відпустки за 2015 та 7 днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби в поліції за 2021 рік і відповідну компенсацію за вказані невикористані дні відпустки йому виплачено не було.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані ним 3 дні щорічної основної відпустки за 2015 рік і 7 днів додаткової відпустки за 2021 рік, проте, відповідач протиправно під час звільнення останнього її не виплатив.

Отже, позовні вимоги Позивача в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Також, суд погоджується з доводами відповідача, що відповідно до вимог ст.94 Закону №580-VIII порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України і таке грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до вимог п.1 розділу "VI. Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби" Порядку №260 поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В розумінні положень постанови КМ України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 р. № 988 та Порядку №260 індексація грошового забезпечення не входить до складу додаткових видів грошового забезпечення, що підлягають врахуванню при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

Більш того, в розумінні вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація грошових доходів населення є соціальною гарантію, яка має похідний характер відносно певного доходу громадян, до яких відноситься грошове забезпечення поліцейського, а не є його (доходу) складовою.

Тобто, індексація грошового забезпечення не є складовою місячного грошового забезпечення поліцейського, а певною соціальною гарантією, яка може нараховуватися за певних умов для відшкодовування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, позовні вимог позивача в частині зобов`язання перерахувати розмір одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням суми індексації та здійснити виплату донарахованих сум даного додаткового виду грошового забезпечення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.