Справа № 640/496/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м.Київ 640/496/22

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Головенка О.Д., суддів: Колеснікової І.С., Перепелиці А.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Міністерства соціальної політики України про визнання протиправною постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Міністерства соціальної політики України, який враховуючи заяву від 10.11.2022 просить суд:

визнати противоправною єдину формулу розрахунку обов`язкової плати при призначенні субсидій, внесену в п-848-1995, як зміни постановою Кабінету Міністрів України у Документі 409-2014-п чинний, поточна редакція - Редакція від 10.11.2021, підстава - 1144-2021-п, 13). Пункт і постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 156 "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива у разі надання житлової субсидії" (Офіційний вісник України 1998 року № 30, сті. 1129; 1999 року, № 20, ст. 886; 2000 року, № 5, ст. 178; 2003 року, № 21, ст. 932; 2007 року, № 2, cт. 69; 2010 року № 55, cт. 1869, № 71, cт. 2561; 2011 pоку, № 53, cт. 2116) викладену в такій редакції: "1. Установити, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг: водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення. електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, громадяни, які зареєстровані і фактично проживають у житловому приміщенні (будинку), сплачують частку середньомісячного сукупного доходу за попередні шість місяців, що передують місяцю звернення, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - частку їх середньомісячного сукупного доходу за попередній календарний рік (Ро), яка визначається за такою формулою: Ро = Кд/Кг,хРг, пояснення: (дохід однієї особи/на прожитковий мінімум/2*15%> - відсоток встановлений МУ);

зобов`язати Кабінет Міністрів України та Міністерство соціальної політики повернутися до попередньої версії, постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 "Пункт 1 Документ 1156-98-п, - Редакція від 01.01.2012 підстава - 728-2011 -п "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива у разі надання житлової субсидії". "1. Установити, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг: тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами громадяни, зареєстровані у житловому приміщенні (будинку), сплачують 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 15 відсотків їх річного сукупного доходу.

(Абзац 1 п. 1 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 621 (621-2010-п) від 14.07.2010);

якщо у складі зареєстрованих та таких, що проживають у житловому приміщенні (будинку), осіб є діти, інваліди першої або другої групи і середньомісячний сукупний дохід на одного зареєстрованого у житловому приміщенні (будинку) громадянина не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць та якщо у житловому приміщенні (будинку) зареєстровані і проживають тільки непрацездатні громадяни, розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами за умови призначення житлової субсидії становить 10 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 10 відсотків річного сукупного доходу.

(Абзац 2 п. 1 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1361 (1361-2000-п) від 31.08.2000; із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 448 (448-2001-п) від 06.05.2001, № 702 (702-2003-п) від 15.05.2003, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 3 (3-2007-п) від 10.01.2007; із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 621 (621-2010-п) від 14.07.2010, № 728 (728-2011-п) від 06.07.2011).

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 14.02.2022 справу прийнято до розгляду за правилами загального провадження, призначено підготовче засідання.

Також цією ж ухвалою зобов`язано Кабінет Міністрів України на виконання вимог статті 264 КАС України опублікувати оголошення про відкриття провадження у даній адміністративній справі в офіційному виданні, у якому оскаржуваний нормативно-правовий акт був офіційно оприлюднений. Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого провадження та відповідні докази опублікування необхідно надати до суду.

10.11.2022 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті колегією суддів.

15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду.

Відповідно до абзаців 1-3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя, а до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.

Відтак, розгляд зазначеної справи підпадає під територіальну юрисдикцію Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 справу прийнято до провадження та розпочато розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у складі колегії суддів головуючий суддя Головенко О.Д., судді Колеснікова І.С. та Перепилиця А.М.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що розрахунок обов`язкової плати по єдиній формулі, порушує права і інтереси людини на справедливісить при отриманні субсидії. Вважає, що уряду необхідно повернутись до попереднього розрахунку, де обов`язкова плата для непрацюючих складала 10%, для працюючих 15%.

На думку позивача, прийнята формула суперечить ст. 26 , п. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України та не відповідає інтересам держави, що спричиняє нераціональне використання бюджетних коштів.

Від представника Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти позову заперечують та просить у задоволенні позову відмовити, оскільки запропонована єдина формула розрахунку обов`язкової плати при призначенні субсидій створює підхід для забезпечення принципу соціальної справедливості, а саме, що менші доходи домогосподарства, то меншим є відсоток обов`язкової плати за житлово комунальні послуги.

Від представника Міністерства соціальної політики України надійшлов відзив на позовну заяву, відповідно до яких останній проти позову заперечують та просить у задоволенні позову відмовити, оскільки дійсна формула прийнята та затвердженна у відповідності з вимогами норм чинного законодавства, а також задля забезпечення принципу соціальної справедливості. На думку відповідача встанолвення фіксованої сатини платежу погіршить рівень соціального захисту найбільш вразливих верств населення, в яких при індивідувальному розрахунку обов`язків відсоток платежу суттєво менший за 15% середньомісчконого доходу домогосподарства.

Також від позивача надійши заперечення на відзив на позовну заяву, в яких остання просить суд позов здовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 15.05.2023 на підставі ст. 194 КАС України судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що Законом України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послут» (далі Закон № 1060) було внесено зміни до Законів України «Про житлово-кумунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Як наслідок, згідно з внесеними змінами, було змінено концепцію застосування до споживачів послуг плати за абонентське обслуговування та її структури, а також змінено склад витрат, які включаються до тарифів на теплову енергію.

З урахуванням внесених змін, п. 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1060 зобов?язано Уряду у шестимісячний строк з дня набрання чинності вказаного Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом.

Статтею 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189 «Про житло-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов?язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов?язаних з. обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, із урахуванням внесених змін до ряду законів, що регулють відносини, що виникають у процесі надання споживачам комунальних послуг , виникла необхідність оптимізації кількості платежів для споживачів комунальних послуг та включення витрат пов`язаних з обслуговуванням та зміною вузлів комерційного обслуговування води та теплової енергії до складу плати за абонентське обслуговування відповідного виконання послуг.

У свою чергу, до прийняття Закону такі витрати включались до складу внесків які встановлювались органіми місцевого самоврядування.

Крім того, Законом встановлено, що договори про налання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Уряду про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

У свою чергу, платежі у вигляді внесків за встановлення, обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку буде ліквідовано (по переходу на нові договори).

При цьому з урахуванням положень ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енерги та водопостачання» виконавцем послуг з постачання теплової енергії не визначається тариф на послуги з постачання теплової енергії з урахуванням на 1 кв. метр опалювальної площі (1 куб. метр опалювального об?єму) для будинків, у яких відсутні засоби облікової теплової енергії.

Вказані зміни, при переході споживачів на нові договірні відносини відповідно до вимог Закону України «Про житлово-кумунальні послуги», плата за послуги з постачання теплової енергії нараховуватиметься виходячи із спожитих Гкал.

З урахуваннями прийнятих змін, Урядом на виконання пунктом 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону було затверджено Постанову від 03.11.2021 № 1144 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо соціального захисту споживачів комунальних послуг» (далі - Постанова).

Вищезазначеною Постановою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі також - Положення) яким, зокрема, здійснюється регулювання у сфері надання житлових субсидій.

Вказане Положення визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій.

Згідно із Положенням житлова субсидія призначається за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги в межах соціальної норми житла, соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і розміром обов?язкової частини платежу, визначеним у порядку встановленому Урядом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення Державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі - Постанова № 409), затверджено соціальні норми житла та соціальні нормативи споживання житлово-комунальних послуг, внесені зміни до Положення та постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії» (зміни набрали чинності з 01.10.2014).

При цьому впродовж 2016-2018 років соціальні нормативи було переглянуто з урахуванням сум невикористаних житлових субсидій з метою наближення їх до фактичних показників споживання.

Умови призначення житлової субсидії, з урахуванням системних змін у закокодавстві та тенденціями розвитку суспільного життя, потребують удосконалення. В той же час, впродовж 2021 року Урядом двічі вносились значні зміни до порядку надання населенню житлових субсилій.

Так, з урахуванням внесених змін, відповідно до чинного законодавства, Уряд окаржуваною Постановою розробив формулу обрахування житлової субсидії, що враховує усі соціальні та економічні аспекти та яка розраховуеться за формулою:

Ро = Кд/ Кг Ч Pr,

(абзац перший 1 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 № 11 44)

де Ро - частка плати за послуги для домогосподарства (частка доходу), яка для розрахунку субсидії округлюсться до двох знаків після коми;

Кд - коефіцієнт доходу домогосподарства - відношення розміру середньомісячного сукупного доходу домогосподарства в розрахунку на одну особу до прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, встановленого на 1 січня року, з якого призначається субсидія;

Кг - базовий коефіцієнт доходу для призначення субсидії - два прожиткових мінімуми на одну особу в розрахунку на місяць (Кг = 2);

Рг - базова норма плати за послуги - 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу домогосподарства (Pг = 15).

В той же час, позивач вважає, що помісячне нарахування субсидій має здійснюватись на підставі розробленої нею формули, а також на її думку Уряду необхідно повернутись до попереднього розрахунку, де обов`язкова плата для непрацюючих складала 10%, для працюючих 15%.

За таких обставин позивач звернулась до суду з позовом та просить його задовольнити.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч. 4 ст. 125 КАС України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізаціїїї права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 01,12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами КАС України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Під час розгляду справи позивач з посиланням на належні та допустимі докази не змогла пояснити суду в чому полягає порушення особисто її матеріальних прав та інтересів у зв`язку з прийняттям змін Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, з огляду на письмові докази, що наявні в матеріалах справи, судом встановлено відсутність порушених матеріальних прав та інтересів позивача в зв`язку з прийняттям оскаржуваного нормативного акту.

Сама по собі суб`єктивна незгода позивача з формулами розрахунку субсидій, у випадку відсутності порушених майнових прав позивача за наслідками застосування органом, що нараховує субсидію, таких формул, не може бути підставою для скасування нормативно-правового акту, яким дані формули затверджені.

Таким чином, оскільки судом встановлено відсутність обставин звуження майнових прав позивача в зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України оскаржуваного нормативно-правового акту, колегія суддів приходить до висновку про відмову в позові за самостійною підставою - відсутність у ОСОБА_1 порушеного права в рамках досліджуваних публічно-правових відносин.

Вожночас, суд вважає за можливе вказати, що ст. 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» № 794-VII від 27.02.2014 (далі - Закон № 794) діяльність Кабінету Міністрів України грунтується на принципах верховенства права та законності.

Згідно з положеннями ст. 4 вказаного Закону № 794 Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами ст. 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови розпорядження, які є обов?язковими до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 794 Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов?язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 21 Закону № 794 Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

На думку суду внесенні зміни визначають механізм надання житлових субсидій, який адаптований під сучасні господарсько-правові відносини та з урахуванням інтересів населення, з можливістю громадян самостійно контролювати своє споживання житлово-комунальних послуг своєчасну сплату у повному обсязі (а не розмір обов?язкового платежу) підприємствам - надавачам послуг рахунків за них. А тому, посилання позивача на ст. 26, 48 Бюджетного кодексу України щодо протиправності пунктів Положення є необгрунтованим та зводиться до суб?ективної незгоди з регулюванням нормативно-правових актів у зазначеній сфері, а доводи позовної заяви про несправедливість визначеної формули та кваліфікації її як такої, що призводить до нецільового використання боджетних коштів не підкріплюється нормами чинного законодавства.

Колегія суддів ваважає, що при прийнятті вказаного нормативно правового акту, відповідач діяв у спосіб визначений чинним законодавства України та у межах визначених повноважень, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України": згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України, відповідно до п. 58 якого суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Головенко О.Д.

Судді: Колеснікова І.С.

Перепелиця А.М.