Справа № 620/10982/23
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Чернігів Справа № 620/10982/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України.

Позов мотивовано тим, що календарна вислуга за період служби у Національному антикорупційному бюро України складає 07 років 05 місяців 26 днів, а отже позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби. В той же час, відповідач протиправно виплатив зазначену допомогу виходячи з 6 повних років служби, мотивуючи свої дії тим, що позивач проходив службу з 04.01.2016 по 29.06.2023, а календарний рік це проміжок часу з 1 січня до 31 грудня.

Суд ухвалою від 07.08.2023 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановив відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що ст.9 Закону №2262 розмежовує поняття «повний календарний рік служби» та «вислуга років», що має істотне значення у контексті визначення права на отримання грошової допомоги. Зважаючи на різний лексичний характер наведених термінів, останні мають відмінний правовий механізм реалізації. Вказує, що спеціальне законодавство не конкретизує та не розкриває змісту терміну «повний календарний рік служби». В той же час, Кодекс законів про працю України, який містить загальні норми регулювання трудових відносин, використовує термін «календарний рік» у цілях визначення середньої кількості працівників, «робочий рік» - для регулювання питань здійснення трудової діяльності працівників. Зокрема, ст.49-5 КЗпП України використовує термін за звітний період (календарний рік), який визначається за даними відповідної статистичної звітності, в якій зазначається відповідний показник, тобто з 1 січня до 31 грудня. Також у відзиві заперечує проти розміру витрат на правову допомогу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 проходив службу на посадах начальницького складу Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) з 04.01.2016 по 29.06.2023, що відповідачем не заперечується. Вислуга років станом на 29.06.2023 становить 27 років 01 місяць 28 днів., з них 07 років 05 місяців 26 днів в НАБУ.

Як вбачається з грошового атестату від 29.06.2023 №19/2023 (а.с.12) та повідомлення (а.с.13) при звільненні зі служби позивачу виплачено грошову допомогу за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків місячного розміру грошового за кожний повний календарний рік служби у сумі 337 653,00 грн.

При цьому, 28.06.2023 позивач звертався до Директора НАБУ із заявою, в якій просив виплатити грошову допомогу відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про національне антикорупційне бюро України» за 7 років календарної служби.

У відповідь на свою заяву позивач отримав лист від 03.07.2023 №10-188/20193 (а.с.14), яким відмовлено у здійсненні доплати грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за один (сьомий) календарний рік служби, зазначивши, що позивачу як працівнику, який проходив службу на посадах начальницького складу з 04.01.2016 по 29.06.2023 було нараховано та виплачено грошову допомогу за 6 повних календарних років служби, що відповідає проміжку часу з 01.01.2017 по 31 грудня 2022 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України від 14.10.2014 №1698 «Про Національне антикорупційне бюро» (далі Закон №1698) національне антикорупційне бюро України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

За ч.1 ст.2 Закону №1698 правову основу діяльності Національного бюро становлять Конституція України, міжнародні договори України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Держава забезпечує соціальний захист працівників Національного бюро відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства (ч.1 ст.22 Закону №1698).

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону №1698 особам начальницького складу Національного бюро при звільненні із служби за віком, після закінчення строку договору (контракту), за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби. Особам начальницького складу Національного бюро, звільненим із служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби. Особам начальницького складу Національного бюро, звільненим з роботи за службовою невідповідністю, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, грошова допомога не виплачується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою начальницького складу Національного бюро та його звільнено зі служби за станом здоров`я, що сторонами не заперечується, а отже при звільненні має право на отримання грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Порядок) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абз.8 п.10 Порядку).

Відповідно до п.1 Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в Національному антикорупційному бюро.

Відповідно до абз.3 п.1 Порядку - служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з п.2 Порядку до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам із спеціальним званням Бюро економічної безпеки, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом а частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

До вислуги років осіб, зазначених у пункті ж статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення із служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в закладах освіти, закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Аналіз наведених вище норм дає підстави зробити висновок, що весь період служби в НАБУ є строком календарної служби, який в тому числі, зараховується до вислуги років при призначенні пенсії, та використовується при визначенні розміру одноразової грошової допомоги в силу абз.3 п.1 та абз.8 п.10 Порядку.

А отже, посилання відповідача на те, що при обчисленні повного календарного року служби слід застосовувати практику Верховного Суду України відповідно до постанови від 16.04.2013 у справі №21-94а13, в якій надано тлумачення поняттю календарний рік (проміжок часу з 1 січня до 31 грудня) на увагу не заслуговують. Крім того, варто зазначити, що згадана вище постанова Верховного Суду України надавала тлумачення поняттю календарний рік в контексті податкових правовідносин, а отже не може бути застосована до правовідносин, які є предметом розгляду даної справи.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідача на норми КЗпП України, наведені у відзиві на позов, оскільки КЗпП надає тлумачення поняттю календарний рік виключно для цілей застосування спрощеного режиму регулювання трудових відносин, а аж ніяк не для проходження служби в НАБУ та обчислення строку служби.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що рік це позасистемна одиниця вимірювання часу, яка дорівнює 365 добам в невисокосних роках, і 366 добам в високосні роки. При цьому, за загальноприйнятим правилом, календарний рік починається в новорічний день певної календарної системи, і закінчується днем перед наступним новорічним днем, і тому складається з цілої кількості днів.

В той же час, календарний рік може починатись і в будь-який інший іменний день календаря, і закінчуватись днем перед ним наступного року.

Зазначений підхід використовується, в тому числі і для обчислення вислуги років, трудового стажу, реалізації права на відпустку, наявність права на пенсію при досягненні пенсійного віку, періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, святкування річниць, тощо.

Отже, на противагу помилкових міркувань відповідача щодо застосування терміну календарний рік , суд зазначає, що в даних правовідносинах належить застосовувати термін - повний календарний рік служби.

А тому, весь період служби в НАБУ є строком календарної служби, в силу абз.3 п.1 та абз.8 п.10 Порядку, оскільки обрахунок починається з дня призначення на відповідну посаду.

Таким чином враховуючи, що строк календарної служби позивача у НАБУ складає 07 років 05 місяців 26 днів, останній має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 7 повних календарних років служби.

А отже, дії відповідача щодо нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби є протиправними.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.9 КАСУ, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд враховує, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу із розрахунку за 6 повний календарних років, а отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 6 повних календарних років служби в НАБУ та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби в НАБУ з урахуванням виплачених сум.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

За змістом ст.134 КАСУ, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Отже, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, суд не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (висновок Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, викладений у постанові від 03.10.2019).

Так, відповідно до ч.7 та ч.9 ст.139 КАСУ розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

В питанні надання доказів суд звертає увагу на позиції Верховного Суду в постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Також, Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 у справі №821/1594/17 наголосив на необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним. Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №803/1032/18 (касаційне провадження №К/9901/69188/18) підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, які підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 29.06.2023 №б/н, протоколом погодження договірної ціни, Актом приймання-передачі від 26.07.2023 та квитанцією до прибуткового касового ордера №39 (а.с.16-18а).

Суд, погоджуючись з запереченнями відповідача, звертає увагу на не співмірність понесених позивачем витрат з реальною складністю справи та реальним часом, необхідним для надання правової допомоги з огляду на те, що справа, яка розглядається, є справою незначної складності, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження та не потребує вирішення виключної правової проблеми, не вимагає аналізу великого обсягу законодавства та судової практики. Суд вважає, що витрачений адвокатом час є завищеним. З матеріалів позовної заяви не зрозуміло, які саме звернення (рапорти, заяви, запити, тощо) або інші заяви по суті справи або з процесуальних питань складалися адвокатом. Також необґрунтованим є розмір витраченого часу на вивчення і аналіз правозастосовної практики, оскільки позовна заява таких посилань не містить.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованим і пропорційним до предмету спору розміром витрат на правничу допомогу суму 5000,00 грн, яку належить стягнути з відповідача.

При цьому відшкодуванню підлягає також сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Національного антикорупційного бюро України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 6 повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України.

Зобов`язати Національне антикорупційне бюро України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомогу у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 (сім) повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6073,60 грн (шість тисяч сімдесят три гривні 60 коп).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Національне антикорупційне бюро України (вул. Василя Сурикова, буд.3, м. Київ, 03035, ).

Повний текст рішення суду складено 11.09.2023.

Суддя Л.О. Житняк