Справа № 420/10929/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (; адреса: вул.Хмельницьке шосе,7, м.Вінниця, 21000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме 2019-2021, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, починаючи з 16 лютого 2023 року;

зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 16 лютого 2023 року та виплатити йому недоплачену пенсію починаючи з 16 лютого 2023 по теперішній час.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/10929/23 розподілена на суддю Аракелян М.М. Ухвалами суду:

від 18.05.2023 року адміністративну позовну заяву залишено без руху;

від 29.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (ст.262 КАС України), постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; витребувано у відповідача копії матеріалів пенсійної справи позивача, у тому числі копію заяви ОСОБА_1 з додатками від 16.02.2023 року про переведення позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 16.02.2023 року отримує пенсію за віком на підставі Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 02.10.2004 року він отримував пенсію за вислугу років згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788. 16 лютого 2023 року звернувся до відповідача з заявою про переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України №1058. Позивача було переведено на пенсію за вікомёпроте при розрахунку пенсії відповідачем були враховані показники середньої зарплати по Україні за 2014-2016 роки, що є неправомірним, оскільки коли особа звертається за призначенням пенсії згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показник середньої заробітної плати має враховуватися за 3 календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV, тобто в даному випадку за 2019-2021 роки.

Від відповідача 06.06.2023 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та з 06.05.2010 року отримував пенсію за вислугу років; пенсії за вислугу років призначаються відповідно до Закону №1058. розрахунок такої пенсії здійснюється відповідно до Закону №1058. А отже, показник середньої заробітної плати (доходу) розраховувся відповідно до цього закону. Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. На підставі заяви від 16.02.2023 року позивача переведено на пенсію по віку відповідно до Закону №1058. Відповідно до ч.3 ст,45 Закону №1058-ІУ, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Заробітна плата (дохід), визначена ч.2 ст.40 Закону №1058 застосовується виключно при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, якщо особа після призначення пенсії набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії незалежно від перерв у роботі. Згідно з ч.2 ст. 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» установлено, що у 2022 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексацій пенсій у 2019 році» проводиться з 01.03.2022 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії в розмірі 1,14 (6186,32 грн). З огляду на вищезазначене при розрахунку розміру пенсії позивача використовується проіндексований показник середньої заробітної плати за 2014-2016 рр. Підстави для застосування при визначенні середньомісячного заробітку для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - за 2019-2021 роки - відсутні, оскільки вказані роки не передують року звернення про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по віку. Відповідач звертає увагу на правовий висновок Верховний Суду, викладений у постанові від 10.11.2022 року у справі №813/2355/18 - показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058.

В додатки до відзиву надано копії матеріалів пенсійної справи позивача, у тому числі копію заяви ОСОБА_1 з додатками від 16.02.2023 року.

15.06.2023 року позивач подав суду відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду у справі №813/2355/18 є недоцільним; призначення позивачу пенсії за віком з 16.02.2023 року не можна вважати переходом на інший вид пенсії, про який йде мова в статті 45 Закону України №1058.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 02.10.2004 року як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 6) за ст.55 цього Закону.

16.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перехід на пенсію за віком, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 39). З 16.02.2023 року позивач отримує пенсію за віком у розмірі 4713,85грн., відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.6 зворот) із розрахунку заробітку для обчислення пенсії з урахуванням середнього заробітку за три попередні роки (2017) за 2014-2016 роки (а.с. 54).

30.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив при призначенні йому пенсії за віком її розрахунок провести із врахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2019, 2020 та 2021 роки, на що отримав відмову, оформлену листом від 27.04.2023 року. У листі зазначено, що статтею 45 Закону №1058 визначено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені у ч.1 ст.40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Отже при здійсненні перерахунку пенсії з 16.02.2023 року застосувати середню зарплату за попередні три календарні роки (12236,71грн.) відсутні правові підстави (а.с.6).

Не погоджуючись із цим, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. (ч.3 ст.45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»)

Частиною 3 статті 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії, зокрема, пенсія за вислугу років визначається у процентному співвідношенні (залежно від вислуги) до розміру грошового забезпечення. При цьому, показник середньої заробітної плати при визначенні грошового забезпечення для обчислення пенсії не застосовується. Грошове забезпечення визначається уповноваженим структурним підрозділом силового відомства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, а з 01.03.2018 - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.

Таким чином, оскільки позивач з 2017 року по 14.12.2022 року перебував на обліку як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показник середньої заробітної плати не застосовувався в силу вимог цього Закону.

Отже, під час призначення у лютому 2023 року позивачу пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 22.12.2015 року по справі № 21-4071а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-612а14 та підтримана Верховним Судом в постановах від 05.07.2018 року по справі №565/645/17, від 23.10.2018 року по справі № 317/4184/16, від 31.05.2019 року по справах № 344/7053/17 та № 263/16495/16-а, від 15.08.2019 року по справі № 521/9597/17, від 11.09.2019 року по справі № 363/1493/17, від 10.10.2019 року по справі № 520/7533/17.

Доводи відповідача щодо того, що позивачу в 2023 році не призначалась пенсія, його переведено з одного виду пенсії на інший, тому застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-VI не підлягає, суд не приймає до уваги, оскільки з аналізу норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

З таких підстав суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. Законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п. 50; Anheuser-Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Щокін проти України (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії за віком 16.02.2023 року, отже перерахунок пенсії позивача, призначеної згідно із ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, має бути здійснений із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні з якої сплачені страхові внески (2019-2021р.р.), як то позивач зазначає у позові.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме 2019-2021 роки, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, починаючи з 16 лютого 2023 року; зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки, з яких сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 16 лютого 2023 року здійснивши виплату йому різниці між нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії з 16.02.2023 року по день проведення перерахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на постанову ВС від 10.11.2022 р. у справі №813/2355/18, оскільки у цій справі позивачу була призначена пенсія за віком згідно Закону України Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та в подальшому він переведений на пенсію за віком на підставі Закону №1058, тобто пенсія за віком призначалась не вперше, а отже правовідносини та обставини справи відрізняються від спірних.

Суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 року у справі №154/3029/14-ц щодо того, що висновки ВП ВС не є універсальними та типовими для всіх справ і фактичних обставин, які встановлюються судом, та слід аргументувати подібність правовідносин за усіма критеріями.

Відповідачем законність оскаржуваних дій не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи викладене позов підлягає повністю.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1073,60грн.,ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 1073(одна тисяча сімдесят три)грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (; адреса: вул.Хмельницьке шосе,7, м.Вінниця, 21000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме 2019-2021 роки, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, починаючи з 16 лютого 2023 року.

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки, з яких сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 16 лютого 2023 року, здійснивши виплату йому різниці між нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії з 16.02.2023 року по день проведення перерахунку.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (; адреса: вул.Хмельницьке шосе,7, м.Вінниця, 21000) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 1073(одна тисяча сімдесят три)грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян