Справа № 280/3218/22
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 вересня 2023 року (13:29)Справа № 280/3218/22 ПР/280/25/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

секретар судового засідання: Черченко К.Ю.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача Козлова О.Ю., представника відповідачів Малія О.М.,

розглянув адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції; Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2022 Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) Департаменту патрульної поліції (далі відповідач 1), Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області (далі відповідач 2) у якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області № 163 від 11.03.2022; визнати протиправним та скасувати наказ начальника полковника Національної поліції України Департаменту патрульної поліції № 602 о/с від 11.03.2022 «По особовому складу»; поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області з 12.03.2022; стягнути на користь позивача з відповідачів за час вимушеного прогулу середній заробіток.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 провадження у справі закрито.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.04.2023, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 22.05.2023 адміністративну справу № 280/3218/22 прийнято до провадження судді Калашник Ю.В. та призначено підготовче засідання на 11 липня 2023 року.

З урахуванням наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.05.2022 №281, яким скасовано наказ №163 від 11.03.2022 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (пункт 1.58 наказу), у урахуванням наказу Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 №785 о/с «По особовому складу», яким скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 11.03.2022 № 602 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , та з урахуванням прийнятої судом заяви позивача про збільшення позовних вимог, на цей час позивач просить суд:

визнати протиправним наказ Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області №163 від 11.03.2022;

визнати протиправним наказ начальника полковника Національної поліції України Департаменту патрульної поліції № 602 о/с від 11.03.2022 «По особовому складу»;

стягнути на користь позивача з відповідача 1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 по 12.05.2022 у сумі 156037,88грн;

стягнути на користь позивача з відповідача 1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на той факт, що оскаржувані накази є протиправними, а накладення на позивача дисциплінарного стягнення є необґрунтованим. Так, причиною видання оскаржуваних наказів є проведення відносно позивача службового розслідування та встановлення факту невиходу на роботу. Проте, як зазначає позивач, 24.02.2022 він захворів, та з 08.03.2022 по 18.03.2022 знаходився на лікуванні. Тому, неявка на роботу у період з 04.03.2022 по 10.03.2022 мала місце з поважних причин. Також позивач не погоджується із виплаченою сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вважає просить стягнути з відповідача 156037,88грн.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав. У відзиві (від 18.08.2023 вх. №36088) зазначає, що позивач в порушення Присяги, самоусунувся від виконання свого обов`язку в умовах правового режиму воєнного стану та не вийшов на роботу у період з 04.03.2022 по 10.03.2022. З приводу стягнення 156037,88грн. за час вимушеного прогулу та зазначає, що позивач у період з 04.03.2022 участі у бойових не брав, а тому, відповідно до Постанови КМУ №168, підстави для збільшення додаткової винагороди відсутні. За період з 12.03.2022 по 12.05.2022 позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34720,62грн., у відповідності до Порядку №100. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У підготовчому засіданні 11.07.2023 оголошено перерву до 24.07.2023.

Ухвалою суду від 24.07.2023 продовжено строк підготовчого провадження до 21.08.2023 та відкладене підготовче засідання до 15.08.2023.

У підготовчому засіданні 15.08.2023 оголошено перерву до 21.08.2023.

Протокольною ухвалою суду від 21.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 05.09.2023.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, із підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечив із підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 05.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, заслухавши пояснення учасників, встановив наступне.

Позивач проходив службу у Національній поліції України та на момент звільнення обіймав посаду інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування.

Відповідно до наказу Управління патрульної поліції в Запорізькій області і Департаменту патрульної поліції від 05.03.2022 №42 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось у невиході на службу без поважних причин у| період з 04.03.2022 по 10.03.2022.

За результатами проведеного службового розслідування встановлено факт невиходу позивача на службу без поважних причин у період з 04.03.2022 по 10.03.2022.

11.03.2022 відповідачем 1 прийнято наказ №163 «Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення», відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 та 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців першого та другого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, підпункту 14 пункту 1 розділу II посадової інструкції інспектора взводу роти тактико-оперативного реагуванням управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції «Про затвердження посадових інструкцій» від 13.07.2018 №3202, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом відповідача від 11.03.2023 №602 о/с позивача звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Не погоджуючись із наказами №163 від 11.03.2022, від 11.03.2022 № 602 о/с, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати вказані накази, поновити його на службі в поліції та стягнути на користь позивача за час вимушеного прогулу середній заробіток.

Після звернення позивача до суду із цим позовом, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.05.2022 №281 скасовано наказ №163 від 11.03.2022 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (пункт 1.58 наказу).

Також, наказом Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 №785 о/с «По особовому складу» скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 11.03.2022 №602 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з 11.03.2022, наказано виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 до 12.05.2022. Підстава, наказ Департаменту патрульної поліції від 12.05.2022 №281.

Позивачу виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2022 до 12.05.2022 в сумі 34 720,62 грн. відповідно до платіжного доручення від 27.06.2022 №6588.

Таким чином, предметом спору є: протиправність наказу Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області №163 від 11.03.2022; протиправність наказу №602 о/с від 11.03.2022 «По особовому складу»; стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 по 12.05.2022 у сумі 156037,88грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закону №580-VIII), за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У статті 18 Закону №580-VIII закріплені основні обов`язки поліцейського, відповідно до якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, зміст якої закріплений у статті 64 Закону №580-VIII; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, з-поміж іншого: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), у частині першій статті 1 якого визначено, що службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, як закріплено у частині другій статті 1 Дисциплінарного статуту, ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

У статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених КУпАП. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як визначено у статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Приписами частин третьої та восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Отже, ураховуючи вище викладені норми законодавства, суд зазначає таке.

Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.

Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому таке рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду дисциплінарного стягнення.

Отже, службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) воно було призначено.

Так, проведеним стосовно позивача службовим розслідуванням, яке затверджене висновком від 11.03.2022, встановлено факт невиходу позивача на роботу у період з 04.03.2022 по 10.03.2022.

В той же час, висновок службового розслідування містить інформацію, отриману в ході проведення службового розслідування шляхом опитування співробітників роти ТОР УПП в Запорізькій області.

Під час такого опитування встановлено, що колеги позивача відмічали у позивача наявність розладу психічно-емоціонального стану, зміни настрою, збудливість та тривожність. 04.03.2022 позивач перестав виходити на роботу, попередньо здавши зброю, службове посвідчення та жетон з індивідуальним номером.

В той же час, матеріали справи містять докази перебування позивача у період з 08.03.2022 по 18.03.2022 на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний клінічний заклад надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради (Виписний епікриз від 18.03.2022, а.с.13).

Суд зазначає, що керівництво позивача, зокрема, т.в.о. командира роти тактико-оперативного реагування УПП в Запорізькій області, відповідно до висновку службового розслідування, був обізнаний про наявність у позивача проблем зі здоров`ям психологічного плану. Також командир позивача рапортом доповів про невихід позивача 04.03.2022 на роботу та зазначив, що попередньо позивач здав зброю, службове посвідчення та жетон.

Отже, у безпосереднього начальника позивача, з урахуванням викладеного вище, мали б виникнути питання щодо невиходу свого підлеглого на роботу, з урахуванням явних ознак розладу психічно-емоціонального стану та з урахуванням того факту, що попередньо позивач здав табельну зброю, службове посвідчення та жетон.

В той же час, у суду відсутні докази, що начальник позивача або його колеги намагалися з`ясувати місце знаходження позивача, причини невиходу його на роботу тощо.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача про різке погіршення його психологічного стану починаючи з 04.03.2022, що призвело до подальшої госпіталізації до спеціалізованої медичної установи, де позивач перебував з 08.03.2022 по 18.03.2022.

Відтак, ураховуючи вказане вище, суд не вбачає наявність вини позивача, а також наявність складу дисциплінарного проступку в діях позивача.

На думку суду під час проведення службового розслідування не враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, ступінь його вини позивача.

Відтак, службове розслідування проведене не повно, без з`ясування всіх об`єктивних обставин, що у подальшому призвело до видання наказів, які позивач вважає протиправними.

З огляду на викладене вище, встановлені висновком службового розслідування обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, не знайшли своє підтвердження.

Ураховуючи зазначене наказ від 11.03.2022 №163 «Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» та наказ від 11.03.2023 №602 о/с, яким позивача звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, на час їх прийняття, були протиправними.

В той же час, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.05.2022 №281 скасовано наказ №163 від 11.03.2022 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (пункт 1.58 наказу).

Також, наказом Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 №785 о/с «По особовому складу» скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 11.03.2022 №602 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з 11.03.2022, наказано виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 до 12.05.2022. Підстава, наказ Департаменту патрульної поліції від 12.05.2022 №281.

Суд зауважує, що наслідком визнання у судовому порядку акту індивідуальної дії протиправним є його скасування.

Кожна особа відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, а також погоджується з тим, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено такого способу захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, як встановлення будь-якого факту, оскільки ст.245 КАС України визначений вичерпний перелік повноважень суду при вирішенні справи у разі задоволення позову, який не містить такого способу захисту порушеного права, як встановлення факту.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до наведеного, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, і таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, та стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Зміст адміністративної юстиції - є ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах, тому адміністративний суд і повинен встановити не наявність порушення з боку суб`єкта владних повноважень норм чинного законодавства, а саме наявність факту порушення права особи, яка звернулася за захистом до суду, а при встановленні такого порушення має застосувати конкретний спосіб захисту. Тобто, встановивши порушене право заявника, суд має захистити його право у спосіб, чітко визначеному для конкретних правовідносин.

Підсумовуючи вищенаведене суд зазначає, що метою заявлених позовних вимог в адміністративній справі має бути відновлення порушеного права позивача, а її досягненням може бути тільки визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Оскільки у цьому випадку відповідачем самостійно скасовано накази, які є предметом спору, то, відповідно, відсутні і підстави для визнання таких наказів протиправним.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для визнання наказів №163 та №602 о/с протиправними.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 по 12.05.2022, то суд зазначає наступне.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 №785 о/с «По особовому складу» скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 11.03.2022 № 602 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з 11.03.2022, наказано виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 до 12.05.2022. Підстава, наказ Департаменту патрульної поліції від 12.05.2022 №281.

Позивачу виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2022 до 12.05.2022 в сумі 34 720,62 грн. відповідно до платіжного доручення від 27.06.2022 №6588. Позивачем вказаний факт підтверджено.

Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (зі змінами) нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Період вимушеного прогулу позивача з 12.03.2022 до 12.05.2022 становить 62 дні.

Згідно наданої довідки про доходи позивача №1271 від 11.07.2023, за останні два місяця, що передували звільненню, позивачу було нараховано та виплачено: у січні 17360,41грн., у лютому 17360,41грн.

Кількість відпрацьованих днів у січні 31, у лютому 28, а всього 59 днів.

Середньоденна заробітна плата позивача становить:

(17360,41+17360,41) / 59 =588,48 грн. середньоденна заробітна плата.

Таким чином, для цілей вирішення трудового спору обчислений у відповідності до Порядку №100 середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 36486,76 грн. (62 дні х 588,48грн).

Під час виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу було утримано суму коштів компенсацію за невикористану відпустку, яка була виплачена позивачу раніше.

Щодо посилань позивача про те, що він має право на нарахування додаткової винагороди у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», то суд зазначає наступне.

Надаючи розрахунок середнього заробітку позивача за період з 12.03.2022 по 12.05.2022, позивач вважає, що з урахування приписів Постанови №168 його грошове забезпечення складає 156037,88грн.:

з 12.03.2022 по 31.12.2022 50334,80грн;

з 01.04.2022 по 30.04.2022 75502,20грн.;

з 01.05.2022 по 12.05.2022 30200,88грн.

Суд із такою позицією позивача не погоджується та зазначає таке.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (зі змінами) нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Розрахунок суми середньої заробітної плати у даному випадку здійснюється з урахуванням двох останніх місяців, що передували звільненню січень та лютий 2022 року.

Отже, судом не приймається до уваги розрахунок позивача за березень, квітень та травень 2022 року, оскільки це суперечить приписам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 та виходить за межі позовних вимог.

В той же час, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Вказана постанова, відповідно до п. 5, застосовується з 24 лютого 2022 року.

У відповідності до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, вказана додаткова винагорода входить до складу грошового забезпечення поліцейського.

Відповідно до п.6 Розділу ІІІ Порядку №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Отже, до середньої заробітної плати позивача за лютий 2022 року має бути включена додаткова винагорода, виплата якої передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168.

В той же час, згідно наданої довідки про доходи позивача №1271 від 11.07.2023, за останні два місяця, що передували звільненню, позивачу було нараховано та виплачено: у січні 17360,41грн., у лютому 17360,41грн. Отже, у лютому 2022 року до грошового забезпечення позивача додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 включена не була.

При цьому суд зауважує, що оскільки постанова Кабінету Міністрів України №168 застосовується з 24.02.2022, то така додаткова винагорода має бути нарахована позивачу з 24.02.2022 по 28.02.2022, та, відповідно, включена у довідку про доходи позивача у графі «лютий».

Водночас суд зазначає, що розрахунок суми додаткової винагороди, на яку має право позивач за лютий 2022 року, є компетенцією Департаменту патрульної поліції як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на Департамент патрульної поліції за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Суд не вправі визначати конкретні суми складових грошового забезпечення, які слід враховувати під час обрахунку середньої заробітної плати, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до повноважень компетентних структур відповідача. Тому з метою ефективного захисту прав позивача, порушене право підлягає відновленню шляхом зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2022 по 12.05.2022, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Вирішуючи питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьою статті 132 КАС України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Позивачем заявлено про стягнення на його користь з відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- Угоду (договір) про надання правової допомоги адвоката №01/07/22 від 02.07.2022, який укладено між адвокатом Козловим Олександром Юрійовичем (Адвокат) та позивачем (Клієнт), за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу щодо захисту законних прав та інтересів Клієнта, у тому числі, в судових органах. За змістом пункту 1.2 Угоди (договору) Адвокату надано повноваження представляти інтереси Клієнта в судах, у тому числі за адміністративним позовом до УПП ДПП НПУ, ДПП НПУ про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, зміни причин звільнення. Пунктом 4.1 Угоди (договору) визначено, що гонорар, що виплачується Клієнтом Адвокату становить 1 500 грн за одну годину надання правової допомоги адвоката;

- Акт виконаних робіт №2 від 12.10.2022, відповідно до якого адвокатом виконано такі роботи: - участь у судовому засіданні 26.09.2022, 1 година вартість 1500 грн; - складання заяви про відмову від позовних вимог в частині, 1 година вартість 1500 грн; - участь у судовому засіданні 17.10.2022, 1 година вартість (не визначена). Всього 4500 грн;

- Квитанція до прибуткового касового ордеру №02 від 12.10.2022, відповідно до якої адвокат Козлов О.Ю. прийняв від ОСОБА_1 4500,00 грн, підстава: акт виконаних робіт від 12.10.2022.

Суд вважає за необхідне зменшити суму витрат та зазначає таке:

Суд погоджується із заявленою сумою у розмірі 1500грн., за засідання 26.09.2022, оскільки таке засідання було тривалим (з 15 год. 16 хв. до 17 год. 53 хв).

В той же час засідання 17.10.2022, за участь у якому послуги адвоката складають також 1500грн., тривало 3 хвилини, а тому суд вважає за необхідне зменшити суду за участь у такому засіданні до 500 грн.

Також суд вважає неспівмірними витратами у сумі 1500грн. за складення заяви про відмову від позовних вимог в частині. Заява не є об`ємною та її складання не може вимагати значних затрат часу. Достатньою сумою за виконання вказаної послуги, на думку суду, є 500грн.

Судові витрати зі слати судового збору стягненню не підлягають, оскільки судовий збір позивачем був сплачений за позовною вимогою про визнання протиправним та скасування наказу №163. Судом вказана позовна вимога задоволена не була.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ); Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2022 по 12.05.2022 з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.09.2023.

Суддя Ю.В. Калашник