Справа № 160/13136/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача-1: Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідача-2: Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та такою, що підлягає скасуванню, постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №004062 від 26.04.2023, прийняту Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на.
Позовна зайва обґрунтована тим, що відповідач необґрунтовано притяг позивача до відповідальності згідно абз 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III), оскільки підлягає застосуванню за повної відсутності відповідних документів, окрім цього позивач здійснював міжнародні перевезення, а тому кваліфікація правопорушення позивача є невірною. Також зазначає, що водій мав при собі діючу картку водія, а тому наявність роздруківки даних роботи тахографа, яка є альтернативним обов`язковим документам, не була обов`язковою. Також вказує на порушення порядку розгляду справи та накладення штрафу через неналежне повідомлення позивача про такий розгляд.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
07 липня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов через систему «Електронний Суд» від представника відповідача, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що кваліфікація порушення є правильною, оскільки у водія використовувався цифровий тахограф, а тому існує обов`язок з роздрукування та надання на паперовому носії інформації про робочий час і час відпочинку. Звертає увагу, що обов`язок полягає не у наявності картки водія, а у її використанні. Щодо порядку повідомлення позивача про розгляд справи зазначає, що повідомлення направлено позивачу на офіційну електронну адресу.
13 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що саме відповідач зобов`язаний довести обґрунтованість спірної постанови. Повторює, що управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку є диспозицією саме абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III. Вказує на те, що відповідач безпідставно посилається на норми законодавства, що регулюють внутрішні перевезення вантажів, оскільки позивачем здійснювалося міжнародне перевезення вантажів, також вказує на суперечність позиції відповідача у відзиві. Також зазначає, що відсутність лише роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія не може бути підставою для відповідальності за абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, оскільки ця норма передбачає відповідальність за повну відсутність документів та не містить часових обмежень. Щодо направлення позивачу повідомлення про розгляд справи зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про вручення позивачу такого повідомлення, звертає увагу що перебував за межами України.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18.03.2023 року №349878 18.03.2023 року проведено перевірку транспортного засобу MAN TGX 18.440 (AE5080PP) з причепом KOGEL SNCO4 (АЕ5080XG) під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить позивачу. Під час перевірки виявлено порушення ст. 53 Закону №2344-III - водій ОСОБА_3 не використовує особисту картку водія до цифрового тахографа при здійсненні міжнародного перевезення вантажу згідно CMR №б/Н від 17.03.2023 року, відповідальність за які передбачено абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III - виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених ст. 53 цього Закону, а саме - відсутня роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія ОСОБА_3 за 18.03.2023 року.
Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26.04.2023 року №004062 позивача притягнуто до відповідальності в зв`язку з тим, що 18.03.2023 року о 13 год 40 хв. на а/д М-05, Київ-Одеса, 210 км + 450м допущено порушення ст. 53 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачена абзацем 6 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, що підтверджується актом від 18.03.2023 року №349878.
Не погоджуючись з цією постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Закону №2344-ІІІ.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до ч.3 Закону №2344-ІІІ, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.
Частиною 11 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Відповідно до ст. 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Згідно з ст. 53 Закону №2344-ІІІ організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.
При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:
- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
- документи на вантаж.
У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно до абз. 6 ст. 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією №385.
Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів (пункт 1.2 розділу І Інструкції).
Відповідно до п. 1.3. Інструкції ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Пунктом 1.4. Інструкції встановлено, що картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
Згідно п.п. 2.1.-2.4. Інструкції Виробники транспортних засобів здійснюють установлення тахографів згідно з вимогами ЄУТР 994_016.
Пункт сервісу тахографів установлюють тахографи на транспортні засоби, що перебувають в експлуатації, та виконують роботи з технічного обслуговування тахографів згідно із замовленнями перевізників відповідно до вимог ЄУТР 994_016, а також виробників тахографів та транспортних засобів.
Пункт сервісу тахографів не може передоручати виконання робіт з установлення та технічного обслуговування тахографів іншим фізичним або юридичним особам.
Транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
Відповідно до п. 3.3. Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР 994_016, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Наказом Міністерство транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).
Пунктами 1.2.-1.3. Положення №340 визначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Відповідно до п. 1.5. Положення №340 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник); тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Пунктом 6.1. Положення №340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Згідно з п. 6.3. Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Щодо норми права, яка підлягає застосуванню до наявної юридичної ситуації.
Позивач стверджував, що відповідні дії належить кваліфікувати за абзацем 11 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки абзац 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ застосовується тільки за повної відсутності документів у перевізника та не містить часових обмежень.
Передусім суд відхиляє твердження позивача про те, що диспозиція абзацу 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ передбачає відповідальність лише в разі повної відсутності відповідних документів, оскільки ані з буквального, ані з телеологічного тлумачення цієї норми права відповідне не вбачається. Більш того, такий підхід унормовував би умисне незабезпечення наявності частини документів (наприклад, документів на вантаж чи дозволів) без відповідальності за такі дії, що є очевидно безпідставним. Вказана норми права сформульована належним чином та дозволяє однозначно прийти до висновку, що вона підлягає застосуванню до юридичної ситуації, коли в особи відсутні документи, визначені ст. 60 Закону №2344-ІІІ, тобто - будь-який з таких документів.
Щодо релевантності абзацу 11 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ суд зазначає, що вона спрямована на врегулювання іншої юридичної ситуації - відсутність тахографу, вимкнений тахограф або без тахокарти. Відповідно, ця норма праці застосовується при відсутності обладнання (тахографу), його невикористання (вимкнений тахограф) або без документу - тахокарти (щоденний реєстраційний листок режиму праці та відпочинку). Отже, абзац 11 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ є спеціальною нормою по відношенню до абзацу 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ лише для одного документу - тахокарти. В іншій частині ця норми права передбачає відповідальність за інші дії, ніж ті, за які відповідальність встановлено абзацем 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ.
В цій справі згідно Акту від 18.03.2023 року позивача притягнуто до відповідальності за «не використовував особисту картку водія до цифрового тахографу при здійсненні міжнародного перевезення», «відсутня роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 18.03.2023 року».
Відповідальність згідно абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ настає за відсутність під час міжнародних перевезень вантажів документів, визначених статтею 53 цього Закону.
Частиною восьмою ст. 53 Закону №2344-ІІІ передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно, за змістом цієї норми встановлено правило поведінки - надавати допуск до тахографу уповноваженим особам, надавати таким особам тахокарти, а в разі використання цифрового тахографу - надавати роздруківку інформації про роботу і відпочинок водія. Таким чином, передбачено обов`язок мати під час перевірки транспортного засобу, що обладнаний цифровим тахографом, роздруківку відповідної інформації, оскільки обов`язок її роздруковувати передбачає її об`єктивне існування після такого роздрукування, а роздрукування в свою чергу має здійснюватися під час відповідної перевірки. Вищевикладене дає достатні підстави для висновку, що для цифрового тахографу роздруківка відповідної інформації є документом, обов`язок мати який встановлено ст. 53 Закону №2344-ІІІ станом на момент проведення перевірки шляхом його роздрукування.
Описка в Акті від 18.03.2023 року щодо зазначення маршруту перевезення («Руминія») є несуттєвою та на зміст акту не впливає, при цьому сам факт здійснення міжнародного перевезення позивачем не заперечувався, а місце призначення такого перевезення юридичного значення для обставин справи не має.
Посилання позивача на п. 3.3. Інструкції №385 є безпідставним, оскільки для міжнародних перевезень ч. 8 ст. 53 Закону №2344-ІІІ встановлює спеціальне правило поведінки - роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок, тобто - передбачено наявність документу - роздруківки такої інформації. Відповідальність згідно абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ настає за відсутності документу, передбаченого ст. 53 Закону №2344-ІІІ, яким є відповідна роздруківка. Положення Інструкції №385 на вищевикладені положення Закону №2344-ІІІ не впливають, їх змісту не спростовують.
При цьому як правильно вказував відповідач, обов`язок мати картку водія до цифрового тахографа не спростовує та не звільняє від обов`язку використовувати цифровий тахограф та роздруковувати інформацію з відповідної картки, суперечність між наведеними нормами права відсутня. Відповідно, та обставина, що водій мав при собі діючу картку водія, не впливає на те, що всупереч ч. 8 ст. 53 Закону №2344-ІІІ ним не виконано обов`язок роздрукувати з неї відповідну інформацію, тобто - надати таку роздруківку, оскільки, згідно пояснень у Акті від 18.03.2023 року, водій «забув включить зміну».
Щодо використаної позивачем судової практики Верховного Суду.
Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.04.2023 року у справі №480/3318/21.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Аналогічний правовий висновок міститься у Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №910/719/19.
Справи №820/4624/17 та №826/2239/16 є нерелевантними, оскільки здійснювалося внутрішнє перевезення, правильність кваліфікації дій особи за абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ не вирішувалася, до відповідальності осіб притягнуто за іншими нормами права, а суть порушення полягала у відсутності інших документів - протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія (в першій справі) та посвідчення водія, товарно-транспортної накладної (в другій справі).
Щодо порядку повідомлення позивача про розгляд справи відповідачем.
В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачем зазначено власну електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідачем разом з відзивом надано роздруківку направлення 18.04.2023 року об 15:01:13 год позивачу файлів «повідомлення ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 акт 349878».
Відповідно до п. 26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567) справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Позивач стверджував, що йому повинно було бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи, а на відповідача покладено обов`язок своєчасного здійснення відповідного повідомлення, при цьому саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформаність особи про час та місце розгляду справи. Сам позивач про запрошення на розгляд справи про порушення дізнався після отримання відповіді від відповідача 18.05.2023 року. Стверджував також, що в матеріалах справи відсутні докази про вручення позивачу повідомлення про розгляд справи.
Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року №755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця: інформація для здійснення зв`язку з фізичною особою - підприємцем: телефон та/або адреса електронної пошти.
Суд зазначає, що свідоме та цілеспрямоване зазначення особою, в т.ч. фізичною особою-підприємцем, в державному реєстрі адреси електронної пошти надає такій адресі властивості офіційної та такої, що може рівноцінно використовуватися під час офіційного листування, якщо тільки повідомлення засобами поштового зв`язку не визначено законодавством обов`язковим.
Порядок №1567 безпосередньо передбачає можливість надсилання повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення на офіційну електронну адресу за її наявності. Суд висновує, що в розумінні п. 26 Порядку №1567 адреса електронної пошти особи, вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є її офіційною електронною адресою, а повідомлення про розгляд справи про порушення на таку адресу електронної пошти - є належним та відповідає вимогам Порядку №1567.
За обставин цієї справи позивача повідомлено про розгляд справи про порушення на його електронну адресу, що містилася в державному реєстрі, в зв`язку з чим таке повідомлення вважається належним.
Вирішуючи питання факту про отримання позивачем такого повідомлення суд зазначає наступне.
Відповідачем надано доказ на підтвердження направлення позивачу такого повідомлення - роздруківку з електронної скриньки з відомостями про направлення електронного листа. Позивачем факт отримання такого листа конкретно не заперечено, відповідних доказів на підтвердження не надходження відповідного електронного листа у зазначений день та час на свою електронну скриньку не надано.
Суд зазначає, що обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Відповідачем достатнім чином підтверджено факт направлення повідомлення про розгляд справи про порушення позивачу, позивач в свою чергу обставину направлення та надходження електронного листа на свою електронну пошту не заперечував, доводи з цього питання адресував належності повідомлення на електронну пошту як такому. При цьому докази ненадходження електронного листа на свою електронну пошту позивачем не надано. За таких обставин суд вважає за можливе визнати належність повідомлення позивача про розгляд справи про порушення на його електронну пошту в частині дійсного направлення та отримання позивачем такого повідомлення 18.04.2023 року.
Надаючи оцінку розгляду справи про порушення без позивача та завчасності відповідного повідомлення суд зазначає, що за змістом п. 26 Порядку №1567 встановлює порядок здійснення повідомлення, однак не ставить в залежність розгляд справи із отриманням відповідного листа, а також не визнає строку завчасності здійснення такого повідомлення. Твердження позивача щодо змісту цієї норми є необґрунтованими, оскільки визначальним в цьому аспекті є наявність у суб`єкта владних повноважень в підсумку підтвердження факту отримання відповідного документа (розписка або рекомендоване поштове повідомлення про вручення, докази направлення електронного листа на офіційну електронну адресу за її наявності). Зворотній підхід унеможливлював би розгляд справи про притягнення особи до відповідальності в зв`язку з неотриманням такою особою поштової кореспонденції, що явно не відповідає призначенню системи правового регулювання із забезпечення безпеки транспорту, оскільки може бути умисним.
В свою чергу права та законні інтереси особи, яка притягається до відповідальності, в наявних правовідносинах захищаються положеннями ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких відповідний суб`єкт владних повноважень повинен діяти в порядку та у спосіб, що відповідає наведеним засадам. В аспекті повідомлення особи про розгляд справи щодо притягнення її до відповідальності ці засади втілюються в тому, що відповідне повідомлення повинно бути надіслано завчасно, а в особи повинна бути реальна можливість отримати таке повідомлення, оцінка ж дотриманню цих вимог здійснюється судом з урахуванням конкретних обставин справи.
За обставин цієї справи позивача 18.04.2023 року повідомлено про розгляд справи, який мав відбутися 26.04.2023 року. Суд висновує, що такий строк є достатнім для можливості особи, яка з розумною періодичністю перевіряє свою електронну пошту, зазначену особисто в державних реєстрах, отримати відповідну інформацію та вжити заходів в зв`язку з таким отриманням - з`явитися на розгляд справи по порушення, повідомити про неможливість такої появи, подати заяву про відкладення розгляду тощо.
Позивач своїм правом на вжиття відповідних заходів не скористався.
Доводи позивача щодо перебування за межами України судом відхиляються, оскільки законодавством розгляд справи про порушення не ставиться в залежність від місцезнаходження особи.
Отже, суд констатує, що позивача було належним чином та завчасно повідомлено про розгляд справи про порушення, порушення його прав в цьому аспекті відсутнє.
Згідно п. 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Відповідно, відповідач мав достатні правові підстави для розгляду справи про порушення без участі позивача, оскільки позивача про такий розгляд справи було повідомлено належним чином та завчасно, заяв про відкладення розгляду справи про порушення або заперечень від позивача не надходило.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про законність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26.04.2023 року №004062, постановлену відповідачем, згідно якої на позивача накладено штраф.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
За змістом ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді 06 вересня 2023 року.
Керуючись ст. ст. 139-143, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко