Справа № 380/20804/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

07 вересня 2023 року

16 год 07 хв м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Нарок Т. Р., представника позивача Алексеєнка А. А., представниці відповідача Павлової З. П., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Львівської міської ради, у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 28.07.2023 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 ».

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову (вх. № 67598 від 05.09.2023), у якій просить забезпечити позов шляхом:

- зупинення дії рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради рішення № 794 від 28 липня 2023 року «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 » в частині демонтажу тимчасових споруд Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 площею 100 кв.м.;

- заборони Львівській міській раді (ідентифікаційний код юридичної особи 04055896; 79006, м. Львів пл. Ринок 1), Виконавчому комітету Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 26256622; 79006 м. Львів пл. Ринок 1), Франківській районній адміністрації Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04056121; 79057 Львів вул. Генерала Чупринки 85), Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» (ідентифікаційний код юридичної особи 13804591; м. Львів пл. Міцкевича буд. 6/7) та будь-яким іншим уповноваженим ними особам вчиняти дії спрямовані на демонтаж належних фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив протиправність дій відповідачів, яка полягає, зокрема, але не виключно, у невиконанні останніми постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 461/4740/17, якою визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 2122 від 08 червня 2017 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 М 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» в частині п.1,а саме: щодо вилучення з переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова, належних ФОП ОСОБА_1 тимчасових споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 »; зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 320 від 19.07.2017 «Про демонтаж...», які однозначно свідчать, що належні позивачу тимчасові споруди були встановлені відповідно до діючих норм, не порушують архітектурних та інших містобудівних вимог, відповідач протиправно виніс оскаржуване рішення від 28.07.2023 № 794 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 », грубо проігнорувавши рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, є очевидними ознаки протиправності дій Львівської міської ради (та його виконавчого органу) стосовно прийняття рішення про демонтаж 4 зблокованих тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 загальною площею 100 кв.м. (фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ). Крім того, вважає, що продовження протиправної поведінки відповідача, що буде мати наслідком демонтаж тимчасової споруди, призведе до істотного ускладнення й скоріш за все до унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача. Адже, по - перше, позивач буде позбавлений фактично користуватись своєю власністю, за відсутності будь якої протиправної поведінки зі свого боку, по-друге, здійснення демонтажу призведе до необхідності понесення позивачем значних витрат як власне на такий демонтаж, так і в подальшому на встановлення нових тимчасових споруд. При цьому, зазначив, що встановлені тимчасові споруди не є новими і у зв`язку із строком експлуатації їх конструктивні частини (зокрема, кріплення) є зношені. Відповідно, на думку представника позивача, демонтаж шляхом розбирання в значній частині призведе до пошкодження (фактичного знищення) елементів тимчасової споруди, та неможливості використання таких елементів при новому встановленні тимчасової споруди - у випадку виконання судового рішення виконавчим комітетом та задоволення позову. Окрім того, демонтаж споруди призводить до припинення постачання до неї комунальних послуг, відновлення яких також потребує додаткових затрат та оформлення дозвільних документів. Відтак вважає, що існують підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Заяву про забезпечення позову призначено до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача заяву про забезпечення підтримав, просив її задовольнити.

Представниця відповідача проти поданої заяви про забезпечення позову заперечила з підстав, викладених у запереченні на заяву про забезпечення позову. Вказала, що позивач в обґрунтування наявності підстав для забезпечення позову зазначає про технічний стан павільйону, вказує, що складність конструкції, а також природній знос кріплень її елементів за час користування, при демонтажі призведе до руйнування значної його частини. Окрім того, демонтаж призведе до припинення електропостачання і розірвання договірних відносин з ПрАТ «Львівобленерго». Зазначила , що відповідно до пункту 4 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Стверджує, що у спірному випадку позивачем, крім обставин зазначених в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, не надано суду жодних належних та допустимих доказів технічного стану згаданого павільйону. В справі, на думку представниці відповідача немає доказів про те, що демонтаж призведе до руйнування цього ж павільйону. А також те, що демонтаж призведе до припинення електропостачання і розірвання договірних відносин з ПрАТ «Львівобленерго». На підставі вищевикладеного вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, заходи забезпечення позову вживаються з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, що позивачем не зроблено. Просила у задоволенні заяви відмовити.

При вирішенні заяви про забезпечення позову, суд керується таким.

Згідно з ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд керується ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Забезпечення позову згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Для можливості застосування судом вищезазначених форм забезпечення позову, про які просить позивач у заяві про забезпечення позову, необхідна наявність певних підстав, передбачених чинним законодавством України.

Суд зазначає, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа № 826/9263/17, адміністративне провадження № К/9901/44796/18).

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

За приписами п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

У випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із таким клопотанням.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів.

Як слідує з поданої заяви про забезпечення позову, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради рішення № 794 від 28 липня 2023 року «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 » в частині демонтажу тимчасових споруд Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 площею 100 кв.м. та заборони Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Франківській районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та будь-яким іншим уповноваженим ними особам вчиняти дії спрямовані на демонтаж належних фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що перевірка законності рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 28.07.2023 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 » на час розгляду заяви про забезпечення позову, є фактично вирішенням справи по суті, а ухвалення рішення про забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, не відповідає меті інституту забезпечення позову.

Застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить заявник, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Суд звертає увагу на те, що заявник не надав доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів заявника після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав заявника у майбутньому, а також очевидність ознак протиправності рішень чи дій відповідача.

Заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, та на які заявник посилається у заяві про забезпечення позову.

Суд враховує приписи п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року та наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, що є неприпустимим.

Суд акцентує увагу на тому, що аргументи та доводи, покладені заявником в обґрунтування заяви про забезпечення позову є обґрунтуванням підстав незаконності рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради рішення № 794 від 28 липня 2023 року «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 », щодо оскарження яких він подав адміністративний позов.

Натомість в заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які є підставою для забезпечення позову, а саме обставин, які б свідчили про існування вже очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, не обґрунтовано причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрито у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому, а також очевидність ознак протиправності рішень чи дій відповідача, тому суд вважає відсутніми підстави для задоволення даної заяви про забезпечення позову.

Крім того, на переконання суду, подання адміністративного позову предметом якого є оскарження рішення відповідача (наказу) не є беззаперечним доказом очевидної ознаки їх протиправності.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви представника позивача про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, оскільки станом на день розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову у спосіб який просить заявник жодним чином не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дати її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.09.2023.

Суддя Р.П. Качур