Справа № 120/979/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

11 вересня 2023 р. Справа № 120/979/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука Андрія Валерійовича, розглянувши в письмовому проваджені заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням від 19.04.2023 адміністративний позов задоволено.

13.07.2023 від позивача на адресу суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі № 120/979/23.

Ухвалою від 20.07.2023 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протягом місяця з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у справі № 120/979/23.

21.08.2023 на адресу суду від відповідача надійшов звіт про виконання рішення суду від 19.04.2023 у справі № 120/979/23, в якому представник ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначив, що вказаним судовим рішенням надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо нарахування та виплати з 01.07.2021 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 тис грн відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 №7 13, тобто предметом розгляду у даній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті (на 01.07.2021) та стосувались спірного питання щодо нарахування і виплати оскаржуваного підвищення.

Розмір виплачуваної пенсії в судовому рішенні не встановлювався, так як не заявлялись і інші позовні вимоги, зокрема щодо виплати пенсії позивача з 01.07.2021 без обмеження її максимальним розміром визначеним статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Разом з тим, враховуючи вимоги статті 43 Закону №2262 пенсія позивача повинна виплачуватись з обмеженням максимального розміру, а її розмір відповідно має складати - 10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність.

Однак, виконання рішення у цій справі невід`ємно пов`язане з виконанням рішення у справі від 12.03.2021 у справі № 120/981/21-а, яким зобов`язано Головне управління виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019. При виконанні рішення у справі № 120/981/21-а визначено розмір пенсії позивача на 01.04.2019 без його обмеження максимальним, який починаючи з цієї дати склав 29571,73грн. Подальших змін в розмірі виплачуваної позивачу пенсії не відбувалось, так як у випадку коли на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат о пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

На виконання ж рішення у справі №120/979/23, Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії позивача (з урахуванням зобов`язань щодо нарахування підвищення в розмірі 2000грн), який станом на 01.07.2021 склав 31789,50 грн. Однак розмір пенсії позивача в сумі - 31789,50 грн не підлягає виплаті, оскільки поряд з нарахуванням підвищення встановленого Постановою №713 мали б застосовуватись норми статті 43 Закону № 2262, а пенсія позивача мала б обмежуватись максимальним розміром та відповідно складати - 18540,00 грн. В даному випадку, з 01.07.2021 виплаті підлягає розмір пенсії позивача в сумі - 29571,73 грн розрахований на виконання рішення у справі №120/981/21-а.

Враховуючи вищезазначене доплата за рішенням суду від 19.04.2023 у справі № 120/979/23 - відсутня, оскільки розмір фактично отримуваної відповідає розміру перерахованої пенсії на виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного, представник ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначив, що рішення ВОАС від 19.04.2023 у справі № 120/979/23 виконано управлінням в межах покладених судом зобов`язань.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши поданий відповідачем звіт, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04 .2023 в справі № 120/979/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.07.2021 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".

Як вбачається з зі змісту поданого відповідачем звіту про виконання судового рішення у цій справі, ГУ ПФУ у Вінницькій області пов`язує неповне виконання такого рішення, зокрема щодо невиплати доплати до пенсії у розмірі 2000 грн з 01.07.2021, з тим, що розмір фактично отримуваної пенсії відповідає розміру перерахованої пенсії на виконання рішення суду від 12.03.2021 у справі №120/981/21-а, яким зобов`язано Головне управління виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019.

Отже, відповідач при виконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у справі № 120/979/23 нарахував доплату до пенсії позивача у розмірі 2000 грн, проте не здійснив і не має на меті здійснювати виплату такої, що не спростовується ГУ ПФУ у поданому звіті. В свою чергу вказане суперечитиме інституту виконання судового рішення, що є неприпустимим.

З наведеного суд робить висновок, що рішення суду, ухвалене на користь ОСОБА_1 від 19.04.2023 у справі № 120/979/23, в повному обсязі не виконане, адже цим рішенням відповідача зобов`язано не лише здійснити нарахування з 01.07.2021 доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, а й виплату такої.

В той же час варто звернути увагу відповідача на усталену судову практику за позовами фізичних-осіб пенсіонерів, яким призначена та виплачується пенсія за нормами ЗУ № 2262-ХІІ, та згідно з якими судом визнаються неправомірними дії, що стосуються обмеження пенсії таких осіб максимальним розміром.

При цьому суд враховує, що, незважаючи на рішення суду від 19.04.2023 у справі №120/979/23, яке набрало законної сили, відповідач не виконав таке повною мірою, як і не навів обґрунтованих аргументів щодо неможливості своєчасного виконання цього рішення.

Також у звіті відповідач не вказує навіть орієнтовних термінів виплати позивачу присуджених коштів, що порушує принцип правової визначеності та ставить під сумнів обов`язковість рішення суду, що набрало законної сили.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду у цій справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд не може вважати виконаним рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у справі № 120/979/23 та як наслідок прийняти звіт відповідача про виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 в справі № 704/1547/17 сформував правову позицію, згідно з якою за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду, або в разі неподання такого звіту, суд може, зокрема, встановити новий строк подання звіту.

Тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 382 КАС України, суд вважає за необхідне у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.08.2023 про виконання судового рішення від 19.04.2023 у справі № 120/979/23 - відмовити та з урахуванням частини 2 статті 382 КАС встановити новий строк для виконання судового рішення у вказаній частині - протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили даною ухвалою.

Водночас суд враховує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду в адміністративній справі № 120/979/23 таким, що не підтверджує виконання судового рішення у повному обсязі.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області новий строк для подання звіту про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у справі № 120/979/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у місячний строк з дня постанолення цієї ухвали подати до Вінницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі № 120/979/23.

Витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області інформацію та письмові докази на її підтвердження про керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення; реєстраційний номер облікової картки платника податку/серію і номер паспорта такої особи, а також інформацію про місце її проживання (перебування).

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович