Справа № 160/15739/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,
05.07.2023 Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» (далі - відповідач), в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 позовну заяву Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
03.08.2023 представником відповідача подані до суду заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що у відповідача працювали особи з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу. Впродовж всього часу працевлаштування відповідач виконував перед ними свої обов`язки з виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
03.08.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Позивачем складено розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю Товариством з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ».
Відповідно до вказаного розрахунку встановлено, що в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 10 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 11; кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше 1 особа.
Вважаючи наявними порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Згідно із ст. 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
Таким чином, за своєю правовою природою вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, як один із видів господарсько-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно із ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Так, згідно з ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Лівобережної ДПІ (Індустріальний район м. Дніпра) подавались податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску:
- за І квартал 2022, в графі 102 якою зазначено середньооблікову кількість штатних працівників за звітний період, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 12, 12, 12 осіб;
- за ІІ квартал 2022, в графі 102 якою зазначено середньооблікову кількість штатних працівників за звітний період, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 1, 11, 11 осіб;
- за ІІІ квартал 2022, в графі 102 якою зазначено середньооблікову кількість штатних працівників за звітний період, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 10, 11, 10 осіб;
- за ІІІ квартал 2022, в графі 102 якою зазначено середньооблікову кількість штатних працівників за звітний період, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 11, 11, 11 осіб.
Щомісячна зміна чисельності працюючих інвалідів пояснюється зміною загальної середньої чисельності штату працівників.
Водночас в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску за ІІ квартал 2022 за перший місяць звітного періоду вказано 1 особу, що є опискою, виправленою уточнюючим розрахунком за ІІ квартал 2022 та відомостями про нарахування заробітної плати працівникам.
До відзиву відповідачем долучені накази про прийняття на роботу та звільнення осіб з інвалідністю, довідки МСЕК про підтвердження інвалідності, з аналізу яких встановлено, що у 2022 році у відповідача працювали особи з інвалідністю у відповідності до встановлених нормативів.
При прийнятті рішення суд враховує, що різниця між кількістю робочих місць, визначених позивачем та визначених відповідачем виникла через розрахунок, проведений позивачем за рік, а відповідачем він проведений поквартально.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Отже, наведеною нормою встановлено, що розрахунок нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю має відбуватись за рік з округленням до цілого значення.
У податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску:
- за І квартал 2022, в графі 101 середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період 281, 290, 290 осіб;
- за ІІ квартал 2022, в графі 101 середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період 269, 277, 250 осіб;
- за ІІІ квартал 2022, в графі 101 середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період 248, 245, 244 осіб;
- за ІV квартал 2022, в графі 101 середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період 248, 255, 259 осіб.
Отже, при щомісячному розрахунку у відповідача мали працювати особи з інвалідністю:
- в І кварталі 2022 у кількості: 11,24; 11,60, 11,60;
- в ІІ кварталі 2022 у кількості: 10,76; 11,08; 10;
- в ІІІ кварталі 2022 у кількості: 9,92; 9,8; 9,76;
- в ІV кварталі 2022 у кількості: 9,92; 10,2; 10,36.
Таким чином, судом встановлено дотримання відповідачем нормативу та округлення штату робочих місць для працівників з інвалідністю.
При цьому, судом прораховано середньооблікову чисельність штатних працівників за 2022 рік, яка складає 263 особи, що відповідає розрахунку позивача, та середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлено інвалідність за 2022 рік, яка складає 133 особи, тобто норматив 11,08.
Натомість позивачем при розрахунку не було враховано уточнюючий розрахунок за ІІ квартал 2022, що призвело до неправильного обрахунку нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю за 2022 рік.
Отже, відповідачем були забезпечені робочі місця для осіб з інвалідністю у 2022 році у відповідності до встановленого нормативу, а тому за наслідками розгляду справи не підтверджено невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю.
Підсумовуючи викладене, судом встановлено працевлаштування в 2022 році в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КІДДІСВІТ» осіб з інвалідністю у відповідності до встановленого нормативу, а тому адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю у цьому випадку не застосовуються.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд робить висновок про необґрунтованість заявлених позовної заяви та відсутність підстав для задоволення позову.
У відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, які поніс позивач, не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський