Справа № 380/4603/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4603/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 30.12.2022 №46;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди проходження військової служби в органах СБ України з 13.07.2005 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 14.12.2016, період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України з 01.06.2022 по 14.11.2022, період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 по 28.02.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 у період з 13.07.2005 по 14.11.2022.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, визначеної статтею 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з дня встановлення такої інвалідності з урахуванням здійсненого перерахунку страхового стажу.

Ухвалою від 14.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 12.09.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про перехід в загальне позовне провадження.

Ухвалою від 12.09.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення співвідповідача у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в оскарженому рішенні відсутні відомості про страховий стаж позивача за періоди військової служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 по 31.05.2016, з 01.11.2016 по 14.12.2016, військової служби у Збройних Силах України з 01.06.2022 по 14.11.2022, а також страховий стаж за час здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 по 28.02.2022. Позивачу невідомо, з яких причин у реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків за нього під час проходження військової служби. Окрім цього, позивач сплачував страхові внески за час здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 по 28.02.2022, але за невідомих йому причин ці відомості не були відображені в реєстрі застрахованих осіб як період, який зараховується до страхового стажу. Позивач вказав, що Кабінет Міністрів України з метою дотримання прав певної категорії застрахованих осіб на пенсійне забезпечення передбачив в Порядку №770 вимогу для страхувальників забезпечити у визначений строк подання до Пенсійного фонду України відомостей про застрахованих осіб, проте ця вимога, незважаючи на сплив законодавчо встановленого строку, не може бути виконана страхувальниками у зв`язку з бездіяльністю Пенсійного фонду України, що виявляється у невиконанні останнім вимог пункту 15 Порядку № 770 щодо затвердження порядку подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсії. При цьому, слід враховувати, що факт несплати, несвоєчасної сплати або сплати не в повному обсязі страхувальником страхових внесків за позивача протягом часу його військової служби спростовується наданими Службою безпеки України довідками, а відсутність відомостей про сплату таких страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб може бути пов`язана виключно з бездіяльністю Пенсійного фонду України як уповноваженого органу у сфері пенсійного та соціального страхування.

03.04.2023 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що при призначенні пенсії, зокрема і пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №1058 період роботи зараховується до страхового стажу за умови подачі довідки, форма якої визначена Постановою №3-1. Період служби з 01.01.2017 зараховується до страхового стажу виключно за даними персоніфікованого обліку. У зв`язку з ненаданням позивачем відповідних довідок, відповідач звернувся до Фінансово-економічного управління Служби безпеки України щодо витребування довідок про нараховані суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків позивача з 13.07.2005 по 31.12.2016. Щодо зарахування періодів з 01.01.2022 по 28.02.2022 та з 01.06.2022 по 14.11.2022 до страхового стажу позивача, то відомості щодо сплати страхових внесків за ці періоди відсутні, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що з відповіді відповідача незрозуміло є те, хто саме має надати довідку за формою згідно з Постановою №3-1 (на кого покладено такий обов`язок щодо надання довідки) для зарахування періоду служби до страхового стажу. Відповідач протиправно не взяв до уваги документи, які підтверджують сплату страхових внесків.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Відповідно до довідок Управління Служби безпеки України від 18.09.2020 №460, від 28.10.2022 №12/157/3/71 позивач проходив військову службу в органах Служби безпеки України в період з 13.07.2005 по 10.06.2020.

Позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.10.2022 за результатами огляду МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 22.11.2022 № 1300-5203-8/109677 відповідач повідомив позивача про можливість оформлення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

12.12.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, визначеної частиною першою статті 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

14.12.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від № 61, у зв`язку з відсутністю в посвідченні особи з інвалідністю внаслідок війни посилання на статтю 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

23.12.2022 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, визначеної частиною першою статті 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

30.12.2022 відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності № 46 (далі оскаржене рішення). У такому рішенні зазначено, що позивач не має права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю необхідного для призначення пенсії страхового стажу, визначеного статтею 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано період з 01.06.2022 по 30.09.2022, у зв`язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про сплату страхових внесків.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон України №1058-IV).

У частині першій статті 8 Закону України №1058-IV встановлено, що відповідно до вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 вказаного Закону.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років.

У пункті 2 частини першої статті 45 Закону України №1058-IV встановлено, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Враховуючи те, що станом на час звернення до відповідача (у межах трьох місяців з дня встановлення інвалідності) із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №1058-IV позивачу виповнилось 34 роки, то страховий стаж, необхідний для призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до частини першої статті 32 Закону України №1058-IV становить 6 років.

Як видно з оскарженого рішення, відповідач зарахував до страхового стажу позивача - 5 років 3 місяці 25 днів.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до його страхового стажу періоди проходження військової служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 14.12.2016, період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України з 01.06.2022 по 14.11.2022 і період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 по 28.02.2022. Надаючи таким аргументам оцінку, суд виходив з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності вказаним Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як видно з матеріалів справи, позивач у період з 13.07.2005 по 11.06.2010 проходив військову службу в Інституті підготовки юридичних кадрів для СБУ у складі Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого, а з 11.06.2010 по 07.05.2017 в УСБУ в Донецькій області.

Підставою для не зарахування до страхового стажу періоду військової служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 14.12.2016 представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказала ненадання позивачем довідок про нараховані суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків за період служби з 13.07.2005 по 31.12.2016. З приводу цього суд зазначає таке.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 2.2 розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 розділу ІІ, зокрема, згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

У пункті 2.2 розділу II Порядку №22-1 зазначено, що у разі якщо за період з 01.07.2000 по 31.12.2016 в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським відповідно до Закону, страховий стаж та заробітна плата (дохід) обчислюються на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески, форма якої затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 04.02.2021 № 3-1 Про затвердження форми довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески та Порядку розрахунку сум грошового забезпечення, якщо документи про його нарахування та про сплачені страхові внески зберігаються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або знищено, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.04.2021 за №463/36085.

У пункті 3 розділу XV Закону України №1058-IV встановлено, що зарахування періодів служби до страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам начальницького і рядового складу за період з 01.01.2004 по 31.12.2006 проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Протягом п`яти років з дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення відповідно до законодавства, до Пенсійного фонду подаються, у разі їх відсутності, персоніфіковані відомості про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 01.07.2000 по 31.12.2016, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 770 Порядок подання відсутніх у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 01.07.2000 по 31.12.2016, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам начальницького і рядового складу, поліцейським (далі Порядок №770).

Відповідно до пункту 15 Порядку №770 порядок подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики, Міноборони, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, МВС, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Управлінням державної охорони.

Із системного аналізу наведених положень видно, що відомості щодо сплати органами Служби безпеки України страхових внесків за позивача не підлягали відображенню з 01.07.2000 по 31.12.2016 у реєстрі застрахованих осіб, внаслідок того, що вони становлять інформацію з обмеженим доступом. У зв`язку з цим, для призначення пенсій військовослужбовцям Служби безпеки України застосовуються норми Порядку №770, які передбачають особливий порядок подання персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 01.07.2000 по 31.12.2016, який повинен бути затверджений правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із СБУ.

Натомість, незважаючи на приписи пункту 15 Порядку №770, правлінням Пенсійного фонду України не затверджено порядку подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом.

Така бездіяльність правління Пенсійного фонду України призвела до того, що відповідні органи Служби безпеки України не можуть подати відомості про грошове забезпечення та сплату страхових внесків військовослужбовців, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом, про що також зазначено у листі Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 14.02.2023 №21/3/2-П-1-П/87/1.

Попри визнання відсутності такого порядку, відповідач в обґрунтування своєї позиції покликається на неподання відповідних відомостей позивачем.

Суд критично оцінює такі аргументи сторони відповідача, адже відсутність певного нормативно-правового регулювання з вини державного органу не може покладати на особу тягар та впливати на реалізацію особою права на соціальне забезпечення.

До оцінки розглядуваних обставин суд вважає за необхідне застосувати принцип правової визначеності, який є однією із складових принципу верховенства права.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

У пункті 170 рішення від 09.01.2013 у справі Олександр Волков проти України Європейський суд з прав людини виснував, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права.

У пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 20.06.2019 № 6-р/2019 у справі № 1-152/2019(3426/19) за конституційним поданням 62 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Указу Президента України Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів зазначено, що юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття легітимних очікувань) (Доповідь Верховенство права, схвалена Європейською Комісією За демократію через право (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що незатвердження правлінням Пенсійного фонду України порядку подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом, прямо суперечить принципу правової визначеності.

З огляду на це, суд вважає, що неподання таких відомостей не може позбавляти права позивача на зарахування періодів служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 14.12.2016 до страхового стажу, а відтак і позбавляти позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

З приводу не зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України з 01.06.2022 по 14.11.2022, то суд зазначає таке.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 від 02.12.2022 №3166 позивач з 03.03.2022 по 14.11.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . При цьому, як вбачається з сформованого відповідачем розрахунку, до страхового стажу позивача зараховано частину періоду військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , а саме з 03.03.2022 по 31.05.2022. Решту частину з 01.06.2022 по 14.11.2022 відповідач не зарахував у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків.

Надаючи цьому оцінку, суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, відсутність у реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України може свідчити про неналежне виконання обов`язків саме страхувальником, а не позивачем, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та отримував грошове забезпечення, що підтверджується довідкою про доходи. Проте такі можливі порушення страхувальником не може мати вплив на належний соціальний захист позивача.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.06.2022 по 14.11.2022 не є підставою для позбавлення позивача права на включення цього періоду до страхового стажу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

З приводу не зарахування до страхового стажу позивача періоду період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 по 28.02.2022, то суд зазначає, що дійсно в індивідуальних відомостях про застраховану особу довідки ОК-5 відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду.

При цьому, долучені позивачем до позову квитанції про подання декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця не підтверджують сплати страхових внесків, адже не містять таких відомостей.

Описані обставини не дають підстав для висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування періоду підприємницької діяльності позивача з 01.01.2022 по 28.02.2022 до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи викладене, враховуючи неправильний розрахунок страхового стажу позивача, що мало вплив на наявність підстав для призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №1058, суд дійшов висновку про невідповідність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 30.12.2022 № 46 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, що вказує на його протиправність та необхідність скасування.

Таким чином, з огляду на сформовані судом висновки щодо періодів служби позивача, які підлягають зарахуванню до страхового стажу, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок страхового стажу позивача, зарахувавши до такого періоди проходження військової служби в органах СБ України з 13.07.2005 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 14.12.2016, період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України з 01.06.2022 по 14.11.2022.

З метою повного відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії по інвалідності, визначеної статтею 30 Закону України №1058, з дня встановлення такої інвалідності з урахуванням здійсненого перерахунку страхового стажу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 30.12.2022 №46.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) провести перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), зарахувавши до такого періоди проходження військової служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 14.12.2016, період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України з 01.06.2022 по 14.11.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії по інвалідності, визначеної статтею 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, з дня встановлення такої інвалідності з урахуванням здійсненого перерахунку страхового стажу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.