Справа № 380/9712/23
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 рокусправа № 380/9712/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (місцезнаходження: 10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ), в якому просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо компенсації ОСОБА_1 в неповному обсязі частини невикористаної оплачуваної відпустки;

- скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування та виплати компенсації ОСОБА_1 за 3 (три) дня невикористаної відпустки в сумі 1497,96 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області (10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину невиплаченої компенсації за невикористанні 157 (сто п`ятдесят сім) днів оплачуваної відпустки, в сумі 164749,14 грн;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі;

- скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, в сумі 101112,03 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області (10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину невиплаченої одноразової грошової допомоги, в сумі 113314,95 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області (10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ) нарахувати й виплатити ОСОБА_1 компенсацію за виплату компенсації невикористаної оплачуваної відпустки в неповному обсязі та компенсацію за виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, з 31.01.2023 по день фактичного погашення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем не проведено з ним повного розрахунку при звільненні з Національної поліції України 31.01.2023. Позивач зазначає, що відповідачем не виплачено йому компенсацію за невикористані дні відпусток за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки.

Стверджує, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані у попередніх роках, що виражається у праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби, поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпуски, але не більше як п`ятнадцять календарних днів. Статтею 93 Закону № 580-УІІІ визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, а також встановлено, що за невикористану у році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Крім цього звертає увагу, що він є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.07.2019) та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 згаданого Закону, позивач має право на використання чергової щорічної відпустки у зручний для нього час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Також, згідно з ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», учасники бойових дій, інваліди війни, статус яких визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають право на додаткову оплачувану відпустку. Тривалість такої відпустки становить 14 календарних днів на рік. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка учасника бойових дій належить до щорічних відпусток. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпустки.

Позивач зазначає, що грошова компенсація за 157 діб невикористаної відпустки, виходячи із розрахунку середньоденного заробітку: 31766,96/30 днів = 1058,90 грн., становить 164749,14 грн (1058,90 грн.*157 діб).

Також позивач вказує, що йому невірно нараховано одноразову грошову при звільненні, оскільки його грошове забезпечення станом на момент звільнення становило 31766,96 грн, а вислуга років становила 27 років, тому розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні повинен здійснюватись наступним чином (31766,96*27*25%=214426,98 грн). Різниця одноразової вихідної допомоги становить 113314,95 грн (214426,98-101112,03).

Крім цього просить нарахувати та виплатити компенсацію за виплату компенсації невикористаної оплачуваної відпустки в неповному обсязі та компенсацію за виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, з 31.01.2023 по день фактичного погашення заборгованості. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 10.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Покликається на ст.ст. 92, 93 Закону України «Про Національну поліцію», п. 8 Порядку № 260 та вказує, що оскільки вищевказані норми передбачають виплату компенсації за відпустку, яка не була використана у році звільнення, а не за попередні роки, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористану ним відпустку за попередні роки відсутні.

Щодо нарахування 5 діб невикористаної відпустки за 2023 рік зазначає, що одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (30 основної, 15 діб додаткової за стаж служби в поліції, що складає 45 діб). Розрахунок (1/12) * 45 = 3 доби.

Також зазначає, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII законодавством не передбачена.

Крім цього вказує, що до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду. Тобто твердження позивача, що до одноразової грошової допомоги при звільненні йому мала бути включена та обчислена додаткова винагорода, яка передбачена Постановою № 168, яка складала 3870,96 грн є безпідставними та жодною правовою нормою не передбачена. Також зазначає, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду знаходиться справа № 380/9424/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, де позивач оскаржує встановлення йому премії у сумі 148,31 грн, яка входить до одноразової грошової допомоги при звільнені. Однак, у справі № 380/9712/23 у позовній заяві надає розрахунок та зазначає, що йому не нарахована різниця одноразової грошової допомоги при звільнені у сумі 113314,95, де премія вже становить 13064,70 грн. З урахуванням вимог ст. 9 Закону № 2262-ХП, розмір нарахованої йому одноразової грошової допомоги при звільненні фактично становить: (3250+2400+2825+6356,25+148,31)=14979,56. 14979,56*27 років*25%=101112,03 грн.

Враховуючи вищевикладене Головне управління Національної поліції в Житомирській області вважає, що позивачу правомірно нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, а тому позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Щодо зобов`язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму компенсації за невиплачену відпустку та вихідної допомоги зазначає, що позивач з вимогою виплати такої компенсації до ГУНП в Житомирській області не звертався, а тому і відмови у такій виплаті позивачу від вказаної юридичної особи не існує. Вважає що позовні вимоги в частині виплати компенсації заявлені передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались (ГУНП в Житомирській області не здійснювало будь яких обчислень спірних сум), а тому вважає їх безпідставними та такими які задоволенню не підлягають. Просить відмовити в задоволенні позову.

Від позивача 11.06.2023 надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу у Національній поліції України.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 12.07.2019.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.01.2023 № 43 о/с позивача, полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління поліції-начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 31.01.2023 з виплатою компенсації за 3 доби невикористаної відпустки за 2023 рік.

На день звільнення позивача стаж служби в поліції в календарному обчисленні становить 27 років 05 місяців 00 днів.

З долучених до справи витягів з наказу судом встановлено, що ОСОБА_1 :

- за 2015, 2016, та 2017 роки щорічні чергові основні та додаткові оплачувані відпустки із збереженням заробітної плати використав;

- за 2018 та 2019 роки відпустки не надавались;

- за 2020 рік щорічна чергова основна та додаткова відпустки не надавалися.

Відповідно до довідки Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 06.11.2020 №6853/12/1/21-2020, виданої підполковнику поліції ОСОБА_1 в тому, що він під час проходження служби в центральному органі управління поліції щорічну чергову основну відпустку за 2019 рік використав у кількості 02 дні, додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік не надавалася. Відпустка як учаснику бойових дій за 2020 рік надавалася.

Крім цього, з листа відповідача від 20.04.2023 слідує, що за період проходження служби в ГУНП в Житомирській області ОСОБА_1 , за 2020 рік використав 30 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; за 2021 рік використав 26 діб основної відпустки, 04 діб основної та 15 діб додаткової відпустки не використані, відпустка як учаснику бойових дій використана; за 2022 рік 14 діб основної відпустки використані, 16 діб основної та 15 діб додаткової за стаж служби в поліції не використані, відпустка як учаснику бойових дій не використана.

Згідно з листом ГУ НП в Житомирській області від 13.04.2023 позивачу 28.01.2023 виплачено грошове забезпечення, яке складалося з посадового окладу 3250,00 грн, окладу за спеціальним званням 2400,00 грн, надбавки за стаж служби в поліції 2825,00 грн, надбавки за специфічні умови проходження служби 6356,25 грн, щомісячної премії 13064,70. Загальна сума грошового забезпечення склала 27895,95 грн.

Також 10.02.2023 позивачу виплачено додаткову винагороду згідно з Постановою №168 від 28.02.2022 в розмірі 3870,96 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі протиправними, позивач звернувся до суду за судовим захистом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України № 504/96-ВР від 05.11.1996 «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно із ст.4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст.ст.13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (ст.16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст.17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст.18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст.19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (ст.ст.25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 вказаного Закону).

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 КЗпП України.

Закон України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.60 наведеного Закону).

Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1-4 ст.93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частини 8 - 11 ст.93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1 і 2 ст.94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р. (далі - Порядок), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І цього Порядку передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.7 і 8 п.8 розділу ІІІ згаданого Порядку за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.ч.8, 11 ст.93 Закону № 580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 06.04.2016, суд дійшов висновку, що при вирішенні спору щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до ч.1 ст.24 наведеного Закону і ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

При цьому суд враховує, що положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016, не зазначено за конкретно яку відпустку виплачується грошова компенсація.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткових відпусток.

Судом встановлено, що стаж позивача служби в поліції при звільненні у календарному обчисленні становить 27 років 05 місяців 00 днів. Відтак наявне право на 15 діб додаткової відпустки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину щорічних чергових відпусток і додаткових відпусток.

Водночас, відповідачем протиправно не виплачено позивачу під час звільнення з органів Національної поліції відповідної компенсації за такі відпустки за період 2018, 2019, 2021 та 2022 роки.

Що стосується додаткової оплачуваної відписки учасникам бойових дій, то в силу норм Законів «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про відпустки» ця відпустка із збереженням заробітної плати надається тривалістю 14 календарних днів на рік (тобто із прив`язкою до календарного року). При вирішенні питання щодо надання позивачу компенсації за невикористані дні відпустки як учасника бойових дій суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 за результатом розгляду зразкової справи №620/4218/18 (№Пз/9901/4/19). Так, Верховний Суд зазначив, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Верховний Суд вважав, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та залишила рішення від 16.05.2019 без змін.

Як зазначалось вище, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Оскільки відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати надається тривалістю 14 календарних днів на рік із прив`язкою до календарного року є щорічною, тому розрахунок повинен здійснюватись із 30 діб основної відпустки, 15 діб додаткової відпустки за стаж служби в поліції та 14 діб відпустки як учаснику бойових діб. Таким чином невикоистана відпустка позивача за 2023 рік становить 5 діб.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд звертає увагу на те, що в даному випадку наявний спір не про розмір належних звільненому працівникові сум, а про наявність правових підстав для нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки.

Нарахування ж грошової компенсації відпустки є виключною компетенцією відповідача. Тому, суд не може перебирати на себе повноваження органу Національної поліції та втручатись в його дискреційні повноваження. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного суд вважає, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні календарні дні відпустки за 2018, 2019, 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зазначений спосіб захисту порушеного права також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу частину невиплаченої одноразової грошової допомоги, в сумі 113314,95 грн, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою ст. 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 (далі - Порядок МВС №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку МВС №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1)посадовий оклад; 2)оклад за спеціальним званням; 3)щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом VI Порядку МВС №260 визначена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби.

Так, відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №260, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п. 4 розділу IV Порядку № 260 виплата одноразової грошової допомоги поліцейським, звільненим із служби безпосередньо з посад, займаних у державних органах, установах та організаціях, здійснюється за рахунок коштів відповідних державних органів, установ та організацій, у яких вони працювали, з підстав та в розмірах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з урахуванням цього Порядку та умов.

Відповідно до п. 6 розділу VІ Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Суд зазначає, що п. 6 розділу VІ Порядку № 260 чітко визначено врахування у суми одноразової грошової допомоги при звільненні із служби з розрахунку, зокрема з премії.

З матеріалів справи випливає, що станом на дату звільнення зі служби позивачу було нараховано та виплачено в складі грошового забезпечення премію в розмірі 13064,70 грн.

Водночас премія не була включена до складу грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні.

За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність дій Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування премії, а тому слід зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії, із врахуванням раніше виплачених сум.

Що стосується врахування у складі грошового забезпечення для обчислення спірної допомоги додаткової щомісячної винагороди, установленої позивачу на підставі Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, суд виходить з наступного.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 5 Постанови №168 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно з абз. 3 пункту 1 Постанови №168 нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Отже, на період дії воєнного стану поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно.

З аналізу п. 3 Порядку МВС №260 можна дійти висновку про те, що до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер..

Суд зазначає про те, що вирішуючи питання щодо того, чи є передбачена Постановою №168 додаткова винагорода у розмірі до 30000,00 гривень винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, необхідно виходити з того, що вказана додаткова винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, тобто має тимчасовий характер, а її розмір не є сталим та визначається наказами командирів (начальників) в сумі до 30000,00 гривень.

Крім того, на даний час жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні із служби в поліції, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні із служби в поліції діяв правомірно, оскільки до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні із служби в поліції, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 гривень має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану). Тому відсутні правові підстави для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна обраховуватися одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_2 , додаткової винагороди, яка нараховувалася та виплачувалася позивачу відповідно до Постанови №168.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за виплату компенсації невикористаної оплачуваної відпустки в неповному обсязі та компенсацію за виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, з 31.01.2023 по день фактичного погашення заборгованості, суд зазначає таке.

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі- Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Використане у статті 3 Законі № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.

Проте, суд звертає увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є попереднє звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 240/186/20.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу. Тобто, позивач не дотримався умови щодо звернення до відповідача із заявою про виплату відповідної компенсації.

Суд також при вирішенні цього спору враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 16.04.2020 у справі №200/11292/19-а такого змісту: «…основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу».

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація частини доходів проводиться тільки у випадку, якщо такі доходи були нараховані, але були затримані строки їх виплати.

Оскільки нарахування та виплати позивачу компенсації невикористаної оплачуваної відпустки та компенсації за виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням висновків суду не було, зазначене не свідчить про затримання строків виплати грошових доходів, а тому суд дійшов висновку, що така позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 жовтня 2022 року при розгляді справи № 140/862/19, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про передчасність звернення до суду з позовною вимогою зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому у задоволенні такої необхідно відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 за 2018, 2019, 2021, 2022 та 2023 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області (місцезнаходження: 10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористанні календарні дні відпустки за 2018, 2019, 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області (місцезнаходження: 10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії виплаченої за період з 01.01.2023 по 30.01.2023 та з врахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан