Справа № 990/20/23
Суддя: Желєзний Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 вересня2023 року

м. Київ

Справа № 990/20/23

Провадження № 11-30заі23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Желєзного І. В.,

суддів Банаська О. О., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Юрія Леонідовича, Воробйової Ірини Анатоліївни,Григор`євої Ірини Вікторівни, Гудими Дмитра Анатолійовича, Желєзного Ігоря Вікторовича, Катеринчук Лілії Йосипівни, Кравченка Станіслава Івановича,Крет Галини Романівни, Лобойка Леоніда Миколайовича, Мартєва Сергія Юрійовича, Пількова Костянтина Миколайовича, Ткача Ігоря Васильовича, Ткачука Олега Степановича, Уркевича Віталія Юрійовича, Усенко Євгенії Андріївни, Шевцової Наталії Володимирівнивід участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради про визнання протиправним та скасування рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2023 року,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Етичної ради, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Етичної ради від 01 листопада 2022 року № 82 «Про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя».

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження в цій справі.

Не погодившись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною

скаргою до Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалами від 27 березня та 09 травня 2023 року відкрила апеляційне провадження в цій справі та призначила її до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

03 серпня 2023 року від позивачки надійшла заява про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л., Воробйової І. А.,Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Желєзного І. В., Катеринчук Л. Й., Кравченка С. І.,Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В. від участі в розгляді цієї справи.

На обґрунтування заяви про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Желєзного І. В., Катеринчук Л. Й., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В. позивачка зазначає, що розгляд цієї справи Великою Палатою Верховного Суду не є розглядом судом, встановленим законом, оскільки, на думку заявниці: фактично Велика Палата Верховного Суду є окремим судовим органом, який не передбачений у Конституції України у системі судоустрою (стаття 125 Конституції України); принцип визначення складу Великої Палати Верховного Суду не відповідає принципам територіальності, спеціалізації (стаття 125 Конституції України) та інстанційності (стаття 17 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII); призначення окремих суддів, які (можливо) будуть вирішувати спір щодо прав заявниці, відбулось з порушенням порядку, передбаченого Конституцією України та Законом № 1402-VIII; окремі судді прямо заінтересовані в результаті розгляду справи.

Крім цього, заявниця звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), зокрема, у справі «Гурмундур Андрі Астрадсон проти Ісландії» (пункт 98), де зазначено, що «закон» відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (далі -Конвенція) включає законодавство, що визначає порядок створення та обсяг компетентних судових органів, та будь-яке інше положення національного законодавства, яке, якщо буде порушено, зробить незаконною участь одного або декількох суддів у розгляді справи.

Також заявниця посилається на Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2018 року № 2-р/2020, де зазначено, що зміни у Конституцію України, внесені Законом № 1402-VIII, не були направлені на припинення діяльності та ліквідацію Верховного Суду України, а також на рішення ЄСПЛ у справі «Гуменюк та інші проти України», де Суд підсилив наведені висновки Конституційного Суду України та визнав усунення суддів Верховного Суду України від професійних функцій з порушенням статей 6 та 8 Конвенції.

Крім того, на думку ОСОБА_1 :1) суддя Кравченко С. І.входить до складу Великої Палати Верховного Суду за посадою, вибори на яку було проведено з порушенням права обирати та бути обраним суддів Верховного Суду, тобто не із всього складу Пленуму Верховного Суду; 2) судді Воробйова І. А., Крет Г. Р., Усенко Є. А., Шевцова Н. В. призначені на посаду суддів Верховного Суду замість переведення Вищою радою правосуддя; 3) суддя Гудима Д. А. разом із заявницею був кандидатом на посаду члена Вищої ради правосуддя та проходив оцінювання Етичною радою, а також брав участь у розгляді апеляційної скарги Етичної ради з питань територіальної юрисдикції у справі № 990/120/22, а тому участь судді Гудими Д. А. у розгляді цієї справи буде сприяти його інтересам у майбутніх конкурсах та сприймається позивачкою як розгляд справи упередженим судом; 4) суддя Желєзний І. В. надав рекомендацію ОСОБА_2 для участі в конкурсі на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а після обрання його Головою Верховного Суду суддя Желєзний І. В. був обраний до складу Великої Палати Верховного Суду, що, на думку ОСОБА_1 , дає підстави сумніватися в незалежності та неупередженості судді Желєзного І. В. при розгляді цієї справи.

На переконання заявниці за статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) зазначені в її заяві судді Великої Палати Верховного Суду підлягають відводу від участі в розгляді цієї справи.

Перевіривши наведені на обґрунтування заяви про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений статтею 40 КАС України, за правилами частини сьомої якої питання про відвід судді Великої Палати не підлягає передачі на розгляд іншому судді та розглядається Великою Палатою.

Частиною третьою статті 39 КАС України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п`ятою та шостою статті 125 Основного Закону встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

За частиною першою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон № 1402-VIII установлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

ЄСПЛ у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

У відповідності із частиною другою статті 37 Закону № 1402-VIII Велика Палата Верховного Суду діє у складі Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 45 Закону № 1402-VIII Велика Палата Верховного Суду є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду, до складу якого входить двадцять один суддя Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду: 1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; 2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; 3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики; 4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Судді Верховного Суду обираються до Великої Палати зборами суддів відповідних касаційних судів з числа суддів таких касаційних судів (частина третя статті 45 цього Закону).

Частинами п`ятою, шостою статті 45 Закону № 1402-VIII передбачено, що кожен касаційний суд у складі Верховного Суду обирає по п`ять суддів до Великої Палати Верховного Суду. Суддя Верховного Суду, обраний до Великої Палати, здійснює повноваження судді Великої Палати Верховного Суду протягом трьох років (крім Голови Верховного Суду), але не більше двох строків поспіль.

За правилами частини третьої статті 23 КАС України у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основною засадою судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Оскаржувана ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2023 року в цій справі постановлена Верховним Судом як судом першої інстанції.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду є судом, встановленим національним законодавством, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2023 року в цій справі.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС України.

З огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений і з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об'єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу суддів Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 посилається на приписи статті 36 КАС України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді - як реальної, так і суб'єктивної.

У пункті 49 рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine, заява № 33949/02) ЄСПЛ дійшов висновку, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції слід визначати за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 згаданого рішення ЄСПЛ).

Відносно об`єктивного критерію ЄСПЛ зазначає, що під час вирішення питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 згаданого рішення).

Отже, щоб підтвердити порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та / або об`єктивних складових неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про особисте переконання та поведінку конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Як указано в Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно повинні бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Посилання ОСОБА_1 на упередженість суддів через створення Великої Палати Верховного Суду, на думку заявниці, не на підставі закону, не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці заявницею обставин створення цього органу.

З доводів та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність суддів Великої Палати Верховного Суду.

Обставин, які б свідчили про упередженість суддів Великої Палати Верховного Суду, яким заявлено відводи, стосовно позивачки, зацікавленість у певному рішенні в цій справі чи про необ`єктивне ставлення до сторін у справі, ОСОБА_1 не навела, а суд не встановив.

Велика Палата Верховного Суду враховує посилання позивачки на судову практику ЄСПЛ та зазначає, що під час розгляду поданої нею заяви про відвід суддів не встановила жодних порушень, які б були аналогічні (подібні) тим, про які зазначав Суд у своїх рішеннях. Натомість обставини, наведені на обґрунтування заяв про відвід суддів, не знайшли свого підтвердження, а відтак немає підстав для висновку про наявність визначених процесуальним законодавством, у тому числі пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України, підстав для відводу суддів Великої Палати Верховного Суду.

Вирішуючи питання щодо заявленого ОСОБА_1 відводу, Велика Палата Верховного Суду також керується тим, що в разі задоволення відводу її суддям розгляд апеляційної скарги може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого законом, для перегляду оскаржуваної ухвали. При цьому судді Великої Палати Верховного Суду Прокопенко О. Б., Ситнік О. М., Кишакевич Л. Ю., Єленіна Ж. М., Григор`єва І. В. вже відведені від участі в розгляді цієї справи за результатами розгляду заявлених самовідводів.

За такої правової ситуації ОСОБА_1 може бути позбавлена передбаченого статтею 129 Конституції України права на апеляційний перегляд справи. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимим.

Положеннями статті 40 КАС України визначено, що питання про відвід судді Великої Палати не підлягає передачі на розгляд іншому судді та розглядається Великою Палатою. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Желєзного І. В., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В. від участі в розгляді справи № 990/20/23.

Щодо розгляду заяви ОСОБА_1 в частині відводу судді Катеринчук Л. Й. від участі в розгляді цієї справи, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона звільнена з посади судді Верховного Суду у відставку (рішення Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2023 року № 828/0/15-23), а тому зазначену заяву в цій частині слід залишити без розгляду.

Заяву ОСОБА_1 в частині відводу судді Григор`євої І. В. від участі в розгляді цієї справи також слід залишити без розгляду, оскільки ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 05 вересня 2023 року задоволено заяву Григор`євої І. В. про самовідвід та відведено її від участі в розгляді цієї справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 36, 39, 40, 241, 248 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Юрія Леонідовича, Воробйової Ірини Анатоліївни,Гудими Дмитра Анатолійовича, Желєзного Ігоря Вікторовича, Кравченка Станіслава Івановича,Крет Галини Романівни, Лобойка Леоніда Миколайовича, Мартєва Сергія Юрійовича, Пількова Костянтина Миколайовича, Ткача Ігоря Васильовича, Ткачука Олега Степановича, Уркевича Віталія Юрійовича, Усенко Євгенії Андріївни, Шевцової Наталії Володимирівни від участі в розгляді справи № 990/20/23 за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 в частині відводу суддів Великої Палати Верховного Суду Григор`євої Ірини Вікторівни та Катеринчук Лілії Йосипівни від участі в розгляді справи № 990/20/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний
Судді: О. О. Банасько С. Ю. Мартєв
Ю. Л. Власов К. М. Пільков
І. А. Воробйова І. В. Ткач
М. І. Гриців О. С. Ткачук
Д. А. Гудима В. Ю. Уркевич
Г. Р. Крет Є. А. Усенко
Л. М. Лобойко Н. В. Шевцова