Справа № 302/1384/22
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1384/22
Провадження № 2-а/302/6/23
Категорія 140
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Царь О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_1 ) до інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції Сідей Івана Васильовича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В С Т А Н О В И В :

28.11.2022 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Сідей І.В., про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (а.с.1-4).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що інспектором СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Сідей І.В. було винесено 14.09.2022 року постанову серії БАВ № 303945 в справі про адміністративне правопорушення та якою визнано його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови зазначається, що 14.09.2022 року о 13-50 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом «Delta», не зареєстрованим в сервісному Центрі МВС, не пред`явив посвідчення водія, не надав страхового полісу, не вказав покажчик правового повороту.

Позивач вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що винесена в порушення норм матеріального та процесуального права, при цьому посилається на те, що відповідач під час винесення постанови не розібрався із ситуацією, яка склалася та належним чином не дослідив всіх обставин справи.

Позивач вказує, що ніяких порушень він не допускав, мотоциклом не керував. При цьому, працівники поліції змушували його підписувати документи з тих підстав, що мали можливість його відпустити. Які саме документи він підписував, без окулярів він не бачив. Мотоцикл не описувався і не вилучався, так як такого не було у наявності та така марка мотоциклу йому невідома.

Також позивач зазначає, що під час освідування працівники поліції йому погрожували у грубій формі, вказували на його затримання на невизначений строк.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач порушив вимоги ст.ст.245,280 КУпАП та не дослідив склад адміністративного правопорушення, а саме його суб`єктивну сторону, обов`язковою ознакою якої є вина, яка має бути доведена. Та не маючи доказів вчинення ним, ОСОБА_1 , правопорушення, притягнув його до адміністративної відповідальності, не виконав при цьому вимоги ст.ст.251,252 КУпАП, ст.69 КАС України, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому позивач ОСОБА_1 просить; 1) скасувати повністю постанову серії БАВ № 303945 від 14.09.2022 року в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, винесену інспектором СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Сідей І.В.; 2) закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та скасувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Ухвалою суду від 02.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Сідей І.В., про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишено без руху, та позивачу надано десятиденний строк усунення недоліків позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали (а.с.14-19).

20.01.2023 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, викладену в редакції від 20.01.2023 року, в якій позивач посилається на відсутність в його діях будь-яких адміністративних правопорушень, які зазначені інспектором поліції в оскаржуваній постанові від 14.09.2022 року. Крім його доводів, посилається на письмові пояснення свідків та інші докази, зокрема, посвідчення про інвалідність. Також у поданому уточненому позові ОСОБА_1 вказує, що працівники поліції використовують відносно нього несправедливі методи кругової поруки для доведення своєї правоти (а.с.23-24).

Ухвалою суду від 25.01.2023 року поновлено позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та відкрито провадження в адміністративній справі № 302/1384/22 з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін та осіб, які беруть участь у справі. Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, та зобов`язано залученого відповідача надати суду матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП за оскаржуваною постановою серії БАВ № 303945 від 14.09.2022 року (а.с.30-33).

29.03.2023 року до суду надійшов відзив на позов, складений представником відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олексій В.В., викладений в редакції від 29.03.2023 року (а.с.41-45) та в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 відповідач Головне управління Національної поліції в Закарпатській області зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю, посилаючись на те, що поліцейським СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Сідей І.В. було виявлено правопорушення, вчинене позивачем ОСОБА_1 , внаслідок чого було складено постанову серії БАВ № 303945 від 14.09.2022 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також відповідач звертає увагу на те, що 14.09.2022 позивачем ОСОБА_1 також було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, та за результатами розгляду справи № 302/1041/22 Міжгірським районним судом Закарпатської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік. Та відповідач вважає, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС № 135 від 07.11.1995 року, а тому посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими та позовні вимоги не підлягають задоволенню. Просять в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП в Закарпатській області відмовити у повному обсязі. (а.с.41-45).

04.04.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, складена позивачем ОСОБА_1 , викладена в редакції від 04.04.2023 року (а.с.49-51) та в якій позивач посилається на те, що на даний час працівники поліції продовжують використовують відносно нього несправедливі та фальшиві методи кругової поруки, щоб довести свою правоту. Позивач вказує на те, що у нього не було ніякого мотоцикла, у нього відсутнє будь-яке посвідчення на право керування транспортним засобом. Зважаючи на свій вік, позивач вказує, що він змушений користуватися послугами громадського транспорту. Зазначені в оскаржуваній постанові обставини позивач вважає надуманими з особистих інтересів та є такими, що не відповідають дійсності, а тому просить задовольнити позов про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у повному обсязі (а.с.49-51).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі пред`явлений до суду позов та просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Також пояснив, що у власності, користуванні мотоциклу він немає, прав водія не отримував. Проте, у 2010 році судом був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП. За подіями 14.09.2022 року зазначає, що ніяких порушень він не допускав, мотоциклом не керував. У той день він перебував у свого знайомого ОСОБА_3 , трохи випив з ним спиртне, а коли виходив з його подвір`я, до нього під`їхали працівники поліції та попросили прослідувати до відділу поліції, на що він погодився, а потім його провели у районну лікарню на медичне освідування. При цьому, працівники поліції у грубій формі змушували його підписувати документи, зміст яких він не читав, не маючи окулярів. Скарг на неправомірні дії працівників поліції він не подавав. Просить позов задовольнити у повному обсязі за підставами, наведеними у позовній заяві та викладеними у відповіді на відзив обгрунтуваннями.

В судовому засіданні відповідач - інспектор СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Сідей І.В. позовні вимоги не визнав повністю, проти їх задоволення заперечує та суду пояснив, що 14.09.2022 року він чергував у добовому наряді з поліцейськими Шелудько та Криванич. Та у цей день, у денний час доби, близько о 12-30 год., патрулюючи біля магазину «Амбар» по вул.Шевченка смт.Міжгір`я, побачили мотоцикл марки «Delta» під керуванням ОСОБА_1 та водію вказали вимогу про зупинку транспортного засобу, оскільки той керував без мотошолому та під час руху, при здійсненні повороту, не включив покажчик правового повороту. Однак на дану вимогу водій не зупинився та повернув у подвір`я на вулиці Набережній. На службовому автомобілі вони прослідували за цим мотоциклом, яким керував ОСОБА_1 . Прибувши до подвір`я, куди від них звернув мотоцикліст, вони побачили, що ОСОБА_1 вже виходить з подвір`я вже без мотоциклу, на якому щойно керував, залишивши його на подвір`ї свого знайомого. Вони запропонували ОСОБА_1 проїхати до відділу поліції, оскільки номерного знаку мотоцикл не мав, документи на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 не надав та з метою з`ясування обставин, що мотоцикл не викрадений, вони прослідували до відділу поліції, де встановили його особу. При перевірці документів по базі архіву було встановлено, що мотоцикл не зареєстрований в сервісному Центрі МВС, державного номерного знаку не мав. Також на їх вимогу ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія, страховий поліс. Під час спілкування з ОСОБА_1 , від останнього було чутно різкий запах алкоголю, а тому було запропоновано пройти медичне освідування у Міжгірській районній лікарні, на що той погодився та за результатами медичного огляду лікарем було складено висновок, яким встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Потім відносно водія ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ст.130 КУпАП та винесена постанова серії БАВ № 303945 від 14.09.2022 року, яка наразі оскаржується. Відповідач ОСОБА_2 вважає винесену постанову законною, вказує, що він діяв в межах наданих йому повноважень. Зазначає, що вчинені ОСОБА_1 14.09.2022 року правопорушення мали місце, докази їх вчинення наявні у адміністративному матеріалі, складеному за ст.130 КУпАП, за результатами розгляду якого ОСОБА_1 визнаний судом винуватим та притягнутий до адміністративної відповідальності. Також вказує, що будь-якого тиску працівниками поліції до ОСОБА_1 не застосовувалося, жодних підстав його оговорювати, у нього немає. Неправдиві покази позивач надає з метою уникнення відповідальності. Заперечує проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у повному обсязі, також підтримує відзив проти позову, складений представником співвідповідача та просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

В судове засідання представник співвідповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області не з?явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, проте до суду подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (а.с.41-45).

Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення відповідача інспектора СРПП Сідей І.В, в обгрунтування заперечень проти позову, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/1384/22, а також надані позивачем ОСОБА_1 докази, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги, також матеріали відзиву проти позову, враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.244 КАС України під час прийняття рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, як то пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази надаються суду особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 303945 від 14.09.2022 року, складеної інспектором СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Сідей І.В., до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП та копія цієї постанови є в матеріалах справи (а.с.5).

Згідно зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 14.09.2022 року о 12-50 годині, рухаючись по вул.Шевченка в смт.Міжгір`я, ОСОБА_1 керував мотоциклом «Delta», не зареєстрованим в сервісному центрі МВС, не пред`явив посвідчення водія, не надав страховий поліс, не увімкнув покажчик правового повороту та своїми діями вчинив правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП. ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом «Delta» (а.с.5).

При цьому, будь-яких зауважень, заперечень, клопотань дана постанова не містить. Позивач ОСОБА_1 був присутній на місці складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, отримав копію постанови (а.с.5).

Перевіряючи юридичні та фактичні підстави, які покладені відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в основу оскаржуваного рішення - постанови про накладення адміністративного стягнення від 14.09.2022 року серії БАВ № 303945 на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. (Постанова КМУ №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів»).

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказами в адміністративному судочинстві, згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з приписами ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Диспозиція ч.6 ст.121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 статті 126 КУпАП визначає як керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно приписів статті 125 КУпАП, інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Абзацом 2 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників поліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Крім того, виходячи з приписів ст.ст.32,35 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, Відповідач має право перевіряти наявність у Позивача посвідчення водія, реєстраційних документів та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тому, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та страховий поліс (сертифікат).

Відповідно до частини 1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, в тому числі і що передбачені ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно пункту 8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VII поліція, відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених Законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачені ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою - поліцейським справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання тощо.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення, внаслідок чого провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснюється.

Поліцейський мав обґрунтовані підстави зупинити транспортний засіб, яким керував позивач, і оскільки він дійшов висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, то, відповідно, правомірно вимагав у позивача пред`явити документи, що посвідчують право керування, реєстраційний документ на транспортний засіб та договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Те, що позивач ОСОБА_1 не погоджується з поставленими йому в провину порушеннями ПДР, не звільняє його від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції щодо перевірки документів.

Як пояснив в судовому засіданні відповідач інспектор Сідей І.В., відеозапис подій 14.09.2022 року за участю водія ОСОБА_1 знаходиться у справі про адміністративне правопорушення № 302/1041/22 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а оскільки архів записів зберігається лише певний проміжок часу, тому надати копію даного відеозапису у даній адміністративній справі за оскаржуваною постановою, немає можливості.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 було затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Пунктами 4 та 5 Розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

При цьому, положеннями Розділу VIII передбачено, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - становить 30 діб.

Строк зберігання відеозаписів за рішенням керівника органу, підрозділу поліції може бути збільшено у разі використання їх у процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, у рамках розслідування кримінального провадження та/або в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, у разі фіксації надзвичайних подій за участю особового складу поліції, інших подій, якщо вони можуть бути використані в процесі службової діяльності органів, підрозділів поліції, під час проведення службових розслідувань.

В даному випадку дійсно подія правопорушення відбулась 14.09.2022 року, тоді як позовна заява ОСОБА_1 була прийнята до розгляду судом лише 25.01.2023 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви, тобто після спливу встановленого законодавчого строку зберігання відеозаписів, що позбавило відповідача можливості надати у даній адміністративній справі відповідні відеозаписи з відеореєстраторів поліцейських.

Проте, в судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи № 3021384/22 було досліджено надану відповідачем завірену копію постанови Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.09.2022, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та копія даної постанови є в матеріалах справи (а.с.36).

З вищевказаної постанови від 22.09.2022 року вбачається, що в ході розгляду справи № 302/1041/22 судом було встановлено, що 14.09.2022 року о 12 год. 50 хв., по вул.Шевченка смт.Міжгір`я Закарпатської області ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «DELTA», без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Також з даної постанови слідує, що в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав, з викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення обставинами погоджувався, у скоєному щиро розкаювався та пояснював, що у нього є у наявності посвідчення водія, однак таке при собі не мав (а.с.36).

Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 14.09.2022 року серії ААБ № 027329; висновком щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння від 14.09.2022 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення від 14.09.2022 року серії БАВ №303945; переглянутим відеозаписом. При цьому, при призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення, судом враховано обставину, що пом`якшує відповідальність - щире розкаяння винного.

Тобто, наявна в матеріалах справи № 302/1041/22 відеофіксація подій 14.09.2022 року була досліджена судом в судовому засіданні за участю ОСОБА_1 при розгляді адміністративного матеріалу за ч.1 ст.130 КУпАП та прийнята судом як доказ вини ОСОБА_1 , тобто містить дані, на підставі яких встановлено обставини вчиненого позивачем вказаного правопорушення, При цьому, суд звертає увагу, що під час розгляду справи № 302/1041/22 ОСОБА_1 свою вину визнавав повністю та проти фактичних обставин, викладених у протоколі, не заперечував та відповідно, ОСОБА_1 визнавав факт керування ним 14.09.2023 року транспортним засобом мотоциклом марки «DELTA», без державного номерного знаку. Будь-яких зауважень, заперечень, заяв, доповнень, клопотань під час розгляду адміністративного матеріалу ОСОБА_1 не подавав, а тому вказаний доказ є належним та допустимим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, на місці події поліцейський за участю позивача ОСОБА_1 провів розгляд справи про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог ст.ст. 278,279 КУпАП, та виніс оскаржувану постанову, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Оскаржувана постанова відповідає встановленим вимогам, зокрема затвердженій формі у Додатку № 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395).

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що поліцейський при складанні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений КУпАП.

Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушень за оскаржуваною постановою, суду не надано, а ті обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 як на підставу скасування постанови серії БАВ№ 303945 в частині притягнення до відповідальності за ч.6 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП, наведені ним з метою уникнення адміністративної відповідальності.

При цьому суд не бере до уваги пояснювальні записки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , які додані позивачем до позову, оскільки вказані особи безпосередньо в залі судового засідання під час розгляду даної адміністративної справи судом не були допитані в порядку ст.212 КАС України, судом про кримінальну відповідальність за.ст.ст.384,385 КК України не попереджалися та до присяги не приводилися.

Позивачем в ході розгляду справи жодним чином не спростовані встановлені судом обставини щодо допущення вищевказаних правовопорушень за оскаржуваною постановою.

Таким чином, позивача ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.6 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП та оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки досліджені докази свідчать про наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 496,20 грн. (а.с.22) та оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст.139 КАС України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору, слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9, 245, 251, 252, 255,256, 280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції Сідей Івана Васильовича, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО