Справа № 357/7017/23
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/7017/23
Провадження № 2-а/357/85/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Хоменко О.Р., Фельтіної Н. А.,

представників відповідача Сороки К.В., Коляди В.Г.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Павлова Олександра Леонідовича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2023 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адмінінстративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Павлова Олександра Леонідовича про скасування постанови, мотивуючи тим, що 14 травня 2023 року інспектором УПП бат. 2 рота ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшим лейтенантом поліції ГІавловим Олександром Леонідовичем (далі Відповідач 2) відносно ОСОБА_1 (далі - Позивач) винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6991290 (далі-Постанова).

Відповідно до винесеної постанови, Позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України.

Як зазначено в постанові, він 14.05.2023 року о 14 год. 04 хв. в смт. Чабани, вулиця А/Д М 05 Київ Одеса 14 км керував ТЗ мотоцикл на а/д м-05 Київ-Одеса без номерного знаку, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР України.

Позивачу поставлено в обов`язок сплатити штраф у розмірі 1190 грн. Копія постанови вручена йому після її складання.

Вважає, що постанова є протиправною, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо процедури складення, є незаконною, такою, що порушує права Позивача, а тому підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху Позивач не порушував, виходячи з наступного.

Так, 14.05.2023 року Позивач близько 14 год. їхав на своєму мотоциклі SUZUKI GSX1300R, реєстраційний номер НОМЕР_1 з міста Біла Церква до міста Києва.

Перед початком руху, Позивачем був перевірений технічний стан транспортното засобу та його комплектність, номерний знак був на місці. За 10 хвилин до місця зупинки Позивача працівниками поліції перед смт. Чабани вулиця А/Д М 05 Київ Одеса, під час руху його мотоцикила, він повтрапив до вибоїни на дорозі і у нього зламалося кріплення, внаслідок чого відпав номерний знак. Оскільки перед початком руху Позивач пересвідчився в справності транспортного засобу та його комплектності, все було справне, а номерний знак відпав під час поїзди у не залежних від водія обставинах та його конструкція не дозволила самостійно встановити його на місці - трасі без спеціального інструменту, так само як і знайти на місці відповідного автофахівця, то Позивач вимушений був рухатися далі до найближчої відомої йому станції технічного обслуговування, яка знаходився при в`їзді в м. Київ.

Самостійно прикріпити номерний знак Позивачу не представлялося можливим, так як відірвалося його кріплення та при падінні на землю розбилася рамка в якій тримався сам номерний знак.

Однак, не доїхавши до станції технічного обслуговування Позивача було зупинено працівниками поліції.

Позивач пояснив працівнику поліції, що будь-яких правил дорожнього руху він не порушував, номерний знак відпав щойно і він не може самостійного його прикріпити чи кинути мотоцикл на трасі, а тому він рухається до найближчої СТО, тому у поліції відсутні будь-які законні підстави для складання адміністративних матеріалів.

Крім того, те, що номерний знак на початку шляху з м. Біла Церква у м. Київ був на місці може підтвердити його пасажир. За таких обставин немає вини Позивача і відповідно складу адміністративного правопорушення.

Не звертаючи увагу на заперечення Позивача та на вимогу надати докази порушення ним будь-яких правил дорожнього руху, поліцейським була винесена оскаржувана Постанова.

У зв`язку з чим, просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6991290 від 14 травня 2023 року, винесену поліцейським інспектором УПП бат. 2 рота ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшим лейтенантом поліції Павловим Олександром Леонідовичем, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 статті 121-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1190 гривень 00 копійок. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 121-3 КУпАП - закрити. Стягнути з Відповідачів понесені Позивачем судові витрати в сумі 2036 грн. 80 коп., які складаються з судового збору у розмірі 536.80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. ( а. с. 1-5 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 17 ) та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 15 червня 2023 року відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виликом) сторін та призначено судове засідання на 26 червня 2023 року (а. с. 22-23 ).

26 червня 2023 року розгляд справи було відкладено на 19.07.2023 року у зв`язку з заявою представника відповідача про перенесення мсудового засідання на іншу дату та час ( а. с. 25-27 ).

11 липня 2023 року за вх. № 30776 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповдіача за довіреністю Сорока Костянтин просив у позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідно до Постанови, водій ОСОБА_1 , 14.05.2023 о 14 год 04 хв на а/д М-05 «Київ - Одеса» 14 км, керуючи т.з Suzuki GSX1300R, д.н.з. НОМЕР_1 здійснював рух буз номерного знаку, чим порушив п. 2.9.в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 35 Закону України «Про Національну Поліцію» (надалі - Закон) встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі, якщо водій порушив ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП - Керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Своїми діями водій не виконав вимог п.п 30.2 і 2.9.в) ПДР, а саме на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, а також керувати транспортним засобом не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію у разі, якщо законом встановлена обов`язковість його проведення. А також без номерного знаку або з номерним знаком, що закріплений у не встановленому для цього місці. Згідно ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам в реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у невстановлених для цього місцях. Крім того номерний знак повинен бути надійно закріплений.

Зауважує, що 14.05.2023 поліцейський перебуваючи в екіпажі патрульної поліції разом зі своїм напарником, здійснюючи патрулювання визначеної території а/д М- 05 «Київ - Одеса» 14 км, безпосередньо стали свідками вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення. Крім того саме порушення ПДР було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського, серії Motorolla 477934 та Motorolla 477026 та штатний відеореєстратор службового авто (відеозапис додається до відзиву). В поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що знає про те що рухається без номерного знаку, але нібито не мав можливості на усунення технічної проблеми. Після пояснення йому підстав і причини зупинки, почав зухвало і нахабно себе поводити, перешкоджати поліцейським об`єктивно встановлювати дані, щодо себе і транспортного засобу, на запитання чому він не усунув проблему коли її побачив чіткої відповіді не надав. Хоча йому було неодноразово пояснено, що на будь-якій АЗС продаються рамки до д.н.з і відповідні кріплення. Поліцейські під час встановлення обставин справи, не виявили в діях позивача будь-які намагання усунути дану несправність т.з., а позивач в свою чергу здійснював дії, які були направленні на саме уникнення адмінвідповідальності за дане правопорушення, та позивач в свою чергу агресивно спілкувався з правоохоронцями.

Взявши до уваги викладене вище, поліцейський діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією, отже позов не підлягає задоволенню.

09 серпня 2023 року за вх. № 35085 судом отримано відповідь на відзив, який підписаний представником позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 08.09.2023 року за вх. № 39637 судом отримано заяву, складену представником позивача Семенюта Р.А., в якій останній просив позов задовольнити, провести розгляд справи за наявними матеріалами в справі без участі сторони позивча.

Представники відповідача Коляда В.Г. та Сорока К.В., кожний окремо, заперечували проти адміністративного позову, просили відмовити в його задоволенні, оскільки оскаржувана постанова відносно позивача була винесена правомірно.

Суд, вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки звернувся до суду у передбачений 10-денний строк, оскаржувана постанова винесена 14.05.2023 року, з позовом представник позивача звернувся 23.05.2023 року засобами поштового зв`язку, про що свідчить відповідний поштовий конверт ( а. с. 16 ).

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно оскаржуваної постанови ЕАС № 6991290 від 14.05.2023 року по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 гривень ( а. с. 10 ).

Оскаржувана постанова була винесена інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшим лейтенантом поліції Павловим Олександром Леонідовичем.

В зазначеній постанові вказано, що водій ОСОБА_1 , 14.05.2023 р. о 14 год. 04 хв. на а/д М-05 «Київ - Одеса» 14 км, керуючи т.з Suzuki GSX1300R, д.н.з. НОМЕР_1 здійснював рух буз номерного знаку, чим порушив п. 2.9.в) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121- 3 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Диспозицією ч. 1 ст. 121-3 передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам в реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чн не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у невстановлених для цього місцях. Крім того номерний знак повинен бути надійно закріплений.

Пунктом 11 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. ст. 121-1. 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. ст. 124-1-126,) тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30.06.1993, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч. 1, ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а, в якій зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/1/17 від 26.04.2018 року.

Так, як встановлено в судовому засіданні, позивач був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим, що 14.05.2023 р. поліцейські перебуваючи в екіпажі патрульної поліції, здійснюючи патрулювання території а/д М-05 «Київ - Одеса» 14 км, безпосередньо стали свідками руху транспортного засобу позивача Suzuki GSX1300R, д.н.з. НОМЕР_1 без номерного знаку.

Cтаття 35 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, і здійснюється лише у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; якщо наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Так, працівники державної автомобільної інспекції крім перерахованих вище підстав мають право зупинити транспортний засіб у разі: відсутності номерного знака на транспортному засобі або наявності номерного знака, який не відповідає встановленим вимогам, закріплений у не встановленому для цього місці, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів; наявності даних про використання транспортного засобу з протиправною метою; проведення цільових заходів (операції, відпрацювання, оперативні плани) для перевірки документів на право користування і керування транспортним засобом, документів на транспортний засіб.

Отже, враховуючи вимоги ЗУ «Про національну поліцію», працівники поліції мали підстави для зупинення транспортного засобу, яким керував позивач.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, в оскаржуваній постанові ( п. 7 ) зазначено, що до постанови додається відео з Бк 477934 та 477926.

У постанові про порушення ПДР України обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення ( постанова Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а ).

В судовому засіданні було оглянуто відеозапис, на якому чітко видно, як позивач керує транспортним засобом Suzuki GSX1300R, д.н.з. НОМЕР_1 без номерного знаку. Вказний номерний знак було замотано в тканину та останній знаходився під сідінням.

Тобто, з вказаного вбачається, що дійсно позивач керував транспортним засобом Suzuki GSX1300R, д.н.з. НОМЕР_1 без номерного знаку, що не допускається та є порушенням ЗУ «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Суд, відноситься кретично до пояснень позивача, які викладені останнім в адміністративному позові, що він рухався без номерного знаку, при цьому, не мав можливості на усунення технічної проблеми, оскільки під час розгляду справи було достоменно встановлено, що позивач мав таку можливість, а сам позивач, при огляді відеозапису, не виявив будь-які намагання усунути дану несправність транспортного засобу.

Крім того, суд надає критичної оцінки доводам позивача, викладені в позові, що під час руху його мотоцикил потрапив до вибоїни на дорозі і у нього зламалося кріплення, внаслідок чого відпав номерний знак, оскільки перед початком руху він пересвідчився в справності транспортного засобу та його комплектності, що може підтвердити його пасажир, оскільки сам позивач в судове засіданя не з`явився, з заявою про допит свідка до суду не звертався, хоча при огляді відеозапису, наданого з боку відповідача, позивач дійсно керуючи транспортним засобом Suzuki GSX1300R, д.н.з. НОМЕР_1 мав пасажира.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, вимоги ст. 77 КАС України не виключають обов`язок позивача доводити ті обставини на які він посилається у своєму позові.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі 520/2261/19.

Враховучи встановлене, суд приходить до висновку, що позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом Suzuki GSX1300R, д.н.з. НОМЕР_1 без номерного засобу та після виявлення не усунив дану несправність.

У постанові по справі №357/10134/17 від 23.10.2019 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Тому, за таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, на думку суду, є доведеним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

На підставі відповідної практики ЄСПЛ можна зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд.

В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Вищевказаний принцип знайшов відображення і в рішеннях Європейського Суду з прав людини («Капо проти Бельгії», 42914/98, 13.01.2005року, «Радіо Франс проти Франції», 53984/00, 30.03.2004 року…) за якими прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

З урахуванням наведеного, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять тієї сукупності доказів, які не мають сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 , кваліфікованого адміністративного правопорушення.

Докази мають велике значення для правильного вирішення справи, оскільки саме на основі доказів ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( стаття 72 КАС Ураїни ).

Згідно ч. 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови є такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Павлова Олександра Леонідовича, то суд зазначає про наступне.

Так, відповідачем у справах про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Відповідна правова позиція міститься і у постанові КАС ВС від 17 вересня 2020 у справі № 742/2298/17.

В зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адмінстягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Згідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Тому, враховуючи позиції викладені у постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Павлова Олександра Леонідовича, слід також відмовити.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Павлова Олександра Леонідовича про скасування постанови є таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При зверненні до суду, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн., про що свідчить квитанція про сплату від 22.05.2023 року ( а. с. 6 ), а також понесені останнім витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера № 20/05 від 20.05.2023 року ( а. с. 15 ).

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, не підлягають і стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь останнього понесені при зверненні до суду судові витрати у вищевказаному розмірі, а також витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 55, 68 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 16, 20, 44, 69, 70, 90, 77, 122, 126, 132, 139, 159, 162, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Павлова Олександра Леонідовича про скасування постанови, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на судове рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Департамент патрульної поліції ( адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, );

Відповідач: Інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старший лейтенант поліції Павлов Олександр Леонідович ( адреса місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, буд. 18-А ).

Повний текст судового рішення складено 12 вересня 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов