Справа № 160/15332/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/15332/22
(суддя Бондар М.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі №160/15332/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 жовтня 2022 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому, з урахуванням уточнень просить

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неправомірними щодо зменшення з 17.02.2020 при перерахунку пенсійних виплат позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити позивачу перерахунок з 17.02.2020 та виплату пенсії з урахуванням проведених виплат.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі 160/4293/21 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дій задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 17.02.2020. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі №160/4293/21 залишено без змін. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до рішення суду зроблено нарахування пенсії за віком на пільгових умовах з 17.02.2020. Проте, розмір такого нарахування самочинно зменшено відповідачем до 2000 гривень щомісячно із зазначеної дати.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що пенсія позивачу призначена відповідачем на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №160/4293/21 з 17.02.2020, проте не була виплачена своєчасно, внаслідок чого доплата за період з 17.02.2020 по 30.10.2022 в розмірі 74228,03 грн виплачена в квітні 2022 року. За наслідком розгляду справи не знайшли документального підтвердження доводи позивача, що відповідачем було самочинно зменшено розмір нарахування пенсії до 2000 гривень щомісячно. Позивачем нічим не обґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження такого зменшення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції прийнято сторону відповідача, не повно досліджено розрахунки, надані відповідачем, не виконано їх перевірку, що в кінцевому результаті призвело до звуження обсягу конституційного права позивача на соціальний захист.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі №160/4293/21 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дій задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 17.02.2020 року (а.с.11-12).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі №160/4293/21 залишено без змін (а.с.13-14).

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі №160/4293/21 набрало законної сили 13.10.2021 року.

Відповідно до службової записки фахівця ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 30.03.2022 №22751/01-16 справа була перевірена та направлена для подальшого виконання (а.с.37).

З протоколу розрахунку від 04.04.2022 випливає, що пенсія позивачці була призначена відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі №160/4293/21 з 17.02.2020 року (а.с.40).

Розмір пенсії становить 4365,04 грн.

Доплата за період з 17.02.2020 по 30.10.2022 в розмірі 74228,03 грн виплачена в квітні 2022 року.

Також, матеріали справи свідчать, що 04.01.2022 ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.

Позивачці пенсія була призначена, що підтверджується протоколом про призначення (а.с.44).

При цьому, як з`ясовано судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, пенсія за період з 08.07.2021 по 31.01.2022 в розмірі 23517,19 грн позивачці виплачена в січні 2022 року.

Правомірність дій відповідача щодо зменшення при перерахунку з 17.02.2020 року пенсійних виплат позивачу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, визначених законодавством.

На підставі частини 1 статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як з`ясовано судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, відповідачем, на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №160/4293/21, з 17.02.2020 року позивачу призначена пенсія, проте вона не була виплачена своєчасно, внаслідок чого доплата за період з 17.02.2020 по 30.10.2022 в розмірі 74228,03 грн виплачена в квітні 2022 року, що свідчить про відсутність порушеного права з отримання позивачем призначеної їй пенсії.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем було самочинно зменшено з 17.02.2020 року розмір нарахування пенсії до 2000 гривень щомісячно, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №687/1539/16-а та від 4 лютого 2020 року у справі №320/7969/17.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 5 грудня 2019 року по справі №826/3678/16.

Як вбачається із змісту позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує на порушення відповідачем її права на отримання пенсії з 17.02.2020 року із збільшенням її розміру на 2000 грн щомісячно, посилаючись при цьому на норми Конституції України щодо соціального захисту та правові позиції викладені Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях.

Однак, позивач не зазначає в чому полягає протиправність дій відповідача та яку норму національного законодавства ним порушено при виплаті пенсії позивачу з 17.02.2020 року.

Суд зауважує, що норми Конституції України щодо соціального захисту передбачають недопустимість звуження права особи при отриманні призначеної у відповідності до національного законодавства пенсії.

Зважаючи на те, що підстави позову, а саме ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду визначає виключно особа, яка ініціює судове провадження, а повноваження суду полягають виключно у захисті та відновленні права у разі встановлення під час розгляду справи факту його порушення, суд апеляційної інстанції зробив висновок про безпідставність доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не повно досліджено розрахунки, надані відповідачем, не виконано їх перевірку.

Слід зауважити й на тому, що позивач в апеляційній скарзі також не зазначає в чому полягає неправильність розрахунку пенсії зроблена відповідачем.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі №160/15332/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов