Справа № 160/12241/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, яка заподіяна дорожньо-транспортною пригодою, -
05.06.2023 року Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 236194,94 грн. матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач - ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків. Враховуючи вищевикладене, внаслідок винних протиправних дій ОСОБА_1 позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 236194,94 грн., яку і зобов`язаний відшкодувати відповідач. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
15.06.2023 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 19.07.2023 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
11.07.2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на позов, в якому він не погоджується із позовними вимогами, виходячи із наступного. Згідно постанови суду м. Нікополь від 15.10.2020 року (справа № 182/5860/20 провадження №3/0182/2387/2020) позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави, який 23.10.2020 року було сплачено у повному обсязі. Після чого позивачу було повідомлено, що у відношенні нього буде проведено службове розслідування, а автомобіль не є придатним для користування і підлягає списанню на запчастини. Також у відношенні позивача було видано наказ від 04.11.2023 року ГУНП у Дніпропетровській області №1801к про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та застосоване дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, але цей факт чомусь не зазначений у позовній заяві. З вищевикладеного випливає, що відповідальність за скоєння адміністративного правопорушення позивач поніс у повному обсязі, окрім того свою провину визнав і поніс відповідальність за дисциплінарним статутом НПУ. Також позивач зазначає, що доказів, що він ніс повну матеріальної відповідальності відповідно до вимог, передбачених ст. 134 КЗпП України, до суду відповідачем не надано. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з довідкою в.о. начальника відділу управління персоналом Євгенії Овчаренко від 05.09.2023 року №152 суддя Серьогіна Олена Василівна перебувала: з 07.08.2023 року по 11.08.2023 року; з 14.08.2023 року по 18.08.2023 року; з 21.08.2023 року по 25.08.2023 року; з 28.08.2023 року по 01.09.2023 року та з 04.09.2023 року по 08.09.2023 року у щорічній відпустці.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.12.2016 року №352 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Нікопольського відділу поліції.
05.10.2020 року о 06.50 год. на 77 км+200 м а/д Т0432 «Божедарівка-Малософіївка-Нікополь», керуючи службовим автомобілем СКС МОU-04МП д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який на той час займав посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та відповідно до наказу ГУНП від 06.08.2020 року № 1345 був закріплений за вищевказаним службовим автотранспортом, відволікся від керування, перестав стежити за дорожньою обстановкою, не впорався з керуванням, унаслідок чого здійснив з`їзд у кювет зліва походу руху, з подальшим перекиданням автомобіля.
При ДТП автомобіль СКС МОU-04МП д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ГУНП в Дніпропетровській області на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2020 року по справі № 182/5860/20, яка набрала законної сили 26.10.2020 року, водій ОСОБА_1 своїми діями порушив статтю 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, спричинивши пошкодження зазначеному транспортному засобу з матеріальними збитками.
У зв`язку з чим, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та до нього судом застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 1208 від 23.08.2022 рок ПП « ОСОБА_2 » ( АДРЕСА_1 свідоцтво № 234) сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки СКС MOU-04MII, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, на дату оцінки 15.12.2020 року, складає 236 194 грн. 94 коп.
Позивач вважаючи, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу матеріальну шкоду у розмірі 236 194,94 грн., звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.
Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
За загальним правилом, під час вирішення справ даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.
Наведена правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 12.12.2018 року у справі №814/2563/16, від 30.01.2019 року у справі №806/2164/16, яка підлягає обов`язковому застосуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, оскільки у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським при виконанні ним службових обов`язків, а тому суд приходить до висновку, що на поліцейського, як на працівника, поширюється трудове право, отже, при вирішенні даного спору слід керуватись загальними нормами, якими, в даному випадку, є положення Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), що врегульовують питання відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання ним службових обов`язків.
Так, згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України, згідно якої відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:
1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;
2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;
3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;
4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;
5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;
7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;
8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;
9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.
З аналізу зазначених норм трудового законодавства видно, що працівник несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, при цьому, матеріальна відповідальність визначається у розмірі дійсної прямої шкоди, що не перевищує середнього заробітку працівника, а матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у ст.134 КЗпП України.
Як встановлено судом з матеріалів справи, 05.10.2020 року о 06.50 год. на 77 км+200 м а/д Т0432 «Божедарівка-Малософіївка-Нікополь», керуючи службовим автомобілем СКС МОU-04МП д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який на той час займав посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та відповідно до наказу ГУНП від 06.08.2020 року № 1345 був закріплений за вищевказаним службовим автотранспортом, відволікся від керування, перестав стежити за дорожньою обстановкою, не впорався з керуванням, унаслідок чого здійснив з`їзд у кювет зліва походу руху, з подальшим перекиданням автомобіля. При ДТП автомобіль СКС МОU-04МП д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ГУНП в Дніпропетровській області на праві власності, отримав механічні пошкодження. Внаслідок цього, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та до нього судом застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., що підтверджується постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2020 року по справі № 182/5860/20, яка набрала законної сили 26.10.2020 року.
Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння відповідачем ОСОБА_1 матеріальної шкоди Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області.
Згідно автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 1208 від 23.08.2022 рок ПП « ОСОБА_2 » ( АДРЕСА_1 свідоцтво № 234) сума матеріального збитку завданого позивачу - власнику автомобіля марки СКС MOU-04MII, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, на дату оцінки 15.12.2020 року, складає 236 194 грн. 94 коп.
При цьому, в даному випадку, з матеріалів справи судом не було встановлено наявність жодного з випадків, передбачених статтею 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності.
Таким чином, з відповідача має бути стягнута сума матеріальних збитків у розмірі, що не перевищує його середньомісячного заробітку, виходячи з вимог ст.132 КЗпП України.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення посилання позивача на відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди за нормами ст. 1187 Цивільного кодексу України та відхиляються судом, з огляду на те, що проаналізований судом зміст наведеної цивільної норми врегульовує питання відшкодування матеріальної шкоди джерелом підвищеної небезпеки фізичній чи юридичній особам, які є потерпілими при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в той же час, позивач у даних правовідносинах не виступає, як потерпіла сторона у наведеній дорожньо-транспортній пригоді, а, навпаки, саме автомобіль, що належить позивачу, під керуванням відповідача, порушив Правила дорожнього руху та визнаний судом винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди і заподіяння шкоди іншим учасникам дорожнього руху, а тому наведена норма ст. 1187 Цивільного кодексу України не може бути застосована у спорі між позивачем та відповідачем про стягнення матеріальної шкоди, з урахуванням того, що відповідач заподіяв матеріальну шкоду позивачу під час виконання ним службових (трудових) обов`язків (відносин), що врегульовано нормами ст.ст. 130, 132 КЗпП України.
Посилання відповідача на те, що він вже поніс дисциплінарну відповідальність судом не беруться до уваги, оскільки вказаний факт не звільняє працівника від матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Щодо доводів відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду слід зазначити, що вказане питання вже досліджувалося судом та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено та поновлено Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області пропущений строк звернення до суду.
У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються лише судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз - в інших випадках, зокрема, щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору суб`єкта владних повноважень за рахунок відповідача взагалі не передбачено.
Виходячи з того, що у суду відсутні докази понесення позивачем - суб`єктом владних повноважень судових витрат, пов`язаних з викликом свідків чи проведенням експертиз, у адміністративного суду відсутні і будь-які обґрунтовані підстави для покладення судових витрат позивача по сплаті судового збору на відповідача, виходячи з вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 241-246, 250, 251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна