Справа № 400/9690/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 р. № 400/9690/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:ДЕРЖАВНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 , вул. Головна, 55-А, м. Чоп, Закарпатська область, 89502,

про:визнання протиправним та скасування рішення від 19.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного Регіонального Управління Державної прикордонної служби про визнання протиправним та скасування рішення начальника 3 ГІПК відділення прикордонної служби «Тиса» (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову позивачу в перетині державного кордону 19.07.2023.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він як студент має право на відстрочку від призову та не підлягає призову на військову службу по мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Законодавець не ставить у залежність, зокрема місце (країну) здобування відповідної освіти, а також дату вступу до відповідного навчального закладу, до наявності права особи не бути призваною на військову службу під час мобілізації на особливий період. Необхідним є сам факт перебування на навчанні у відповідному навчальному закладі. Оскільки позивач має відстрочку від призову, на його переконання, він має право на перетин державного кордону України як особа, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Начальник НОМЕР_2 прикордонного загону Західного Регіонального Управління Державної прикордонної служби України 23.08.2023 і ДЕРЖАВНА ОРГАНІЗАЦІЯ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 06.09.2023 подали до суду відзиви на позовну заяву, які за змістом є ідентичними, та в яких вони заперечили проти позову і просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзиви умотивовані тим, що:

у зв`язку із запровадженням воєнного стану громадянам України віком від 18 до 60 років заборонено виїзд закордон;

на момент виникнення спірних правовідносин відсутні акти органів державної влади, на підставі яких військкомати зобов`язано надавати відстрочку та дозвіл на перетин кордону тим, хто навчається в іноземних вишах на момент початку мобілізації;

відповідно до розпорядження Держприкордонслужби від 15.09.2022 № 23-28653-0-6-22 пропуск осіб, які вступили до закордонних вищих навчальних закладів після 24.02.2023, необхідно здійснювати до вимог Правил, а врешті питань керуватися розпорядженнями Адміністрації Держприкордонслужби, викладеними в листі від 03.04.2022 № 23-7913/0/6-22-Вих.

04.08.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.08.2023 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ДЕРЖАВНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА 1493 про залучення її до участі у справі в якості співвідповідача. Клопотання вмотивоване тим, що начальник НОМЕР_2 прикордонного загону діє від імені НОМЕР_2 прикордонного загону, який є самостійною юридичною особою.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 запропоновано позивачу надати згоду суду на заміну первісного відповідача начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на належного відповідача ДЕРЖАВНУ ОРГАНІЗАЦІЮ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА 1493.

29.08.2023 через канцелярію суду надійшла згода позивача на заміну первісного відповідача начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на належного відповідача ДЕРЖАВНУ ОРГАНІЗАЦІЮ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА 1493.

31.08.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про заміну неналежного відповідача, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , на належного відповідача ДЕРЖАВНУ ОРГАНІЗАЦІЮ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 (далі відповідач).

У відзиві на позовну заяву від 06.09.2023 відповідач заявив клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 у задоволенні клопотання відповідача від 06.09.2023 відмовлено.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався. На підставі частини шостої статті 162 КАС України суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з посвідченням про приписку до призовної дільниці № 181/476-П-04/34 позивач є призовником, який перебуває на обліку в Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки м. Миколаєва та має право на відстрочку від призову на строкову військову службу за п. 9 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до довідки Університетської школи готельного бізнесу і туризму Сан-Поль-де-Мар, інтегрованої в Готельну школу Сан-Поль-де-Мар при Університеті Жирони, від 05.05.2023 позивач зарахований та у 2023-2024 навчальному році є студентом першого курсу денної форми навчання для здобуття ступеня вищої освіти в галузі готельного та туристичного менеджменту Університету Жирони. Курс розпочинається 19.09.2023 і завершується 18.09.2024.

Згідно з іншої довідки Університетської школи готельного бізнесу і туризму Сан-Поль-де-Мар, інтегрованої в Готельну школу Сан-Поль-де-Мар при Університеті Жирони, яка також датована 05.05.2023, Університетська школа готельного бізнесу і туризму Сан-Поль-де-Мар була офіційно визнана міністерським наказом Міністерства інформації та туризму Уряду Іспанії від 14.03.1969. Декретом Уряду Каталонії № 187/1998 від 21.07.1998 Школа Сан-Поль-де-Мар передана Університету Жирони в якості Університетської школи.

Відповідно до довідки про прийом та зарахування Університетської школи готельного бізнесу і туризму Сан-Поль-де-Мар, інтегрованої в Готельну школу Сан-Поль-де-Мар при Університеті Жирони, від 05.05.2023, що адресованій прикордонній службі України, вищезазначений навчальний заклад просить прикордонну службу надати студенту можливість прибути до університету і приєднатися до навчального процесу.

Вищевказані довідки складені іспанською мовою. В матеріалах справи наявні їх переклади на українську мову, особу перекладача яких, її дієздатність та кваліфікацію перевірено 11.05.2023 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Люциною Вікторівною.

02.06.2023 Центральним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки видано Довідку № 5/3375 для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальної формами здобуття освіти (далі Довідка № 5/3375), відповідно до якої Центральний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не має заперечень щодо виїзду позивача з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном. Довідка дійсна протягом 6 місяців з дати її видачі.

19.07.2023 позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» з метою перетину державного кордону України та пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина України для виїзду закордон, Довідку № 5/3375 і документи, що підтверджує його навчання з 19.09.2023 в іноземному закладі освіти.

Цього ж дня уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону, а саме: начальником 3 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної слжуби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), прийнято Рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку (далі Рішення від 19.07.2023), відповідно до якого позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України.

У Рішенні від 19.07.2023 зазначено, що «на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», а також у відповідності до вимог ПКМУ № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» громадянину України ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду з України під час дії правового режиму воєнного стану».

Вважаючи Рішення від 19.07.2023 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 33 Основного Закону України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частини другої статті 13 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (частина друга статті 29 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948).

Згідно з пунктами другим і третім статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних прав людини та основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї, учиненого у Страсбурзі 16.09.1963, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть встановлені жодні обмеження, крім тим, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, кожен має право вільно залишати територію Україну, за винятком обмежень, які встановлюються виключно законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду;

10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

У разі накладення на громадянина адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, йому тимчасово обмежується право на виїзд з України з дитиною строком на один рік з дня накладення адміністративного стягнення, крім випадку, коли є нотаріально посвідчена згода на виїзд дитини другого з батьків (частина шоста статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»).

Крім цього, відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції (стаття 64 Конституції України).

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023 і від 26.07.2023 № 451/2023 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб та з 18.08.2023 строком на 90 діб.

Отже, у період з 24.02.2022 по 15.11.2023 в Україні діє воєнний стан.

В умовах воєнного стану (в період з 24.02.2022 по 15.11.2023) можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод, передбачені статтею 33 Конституції України, зокрема, додаткові тимчасові обмеження права громадянин України на виїзд з України.

Згідно з пунктом 19 статті 92 Основного Закону України виключно законами України визначаються правовий режим воєнного і надзвичайного стану, зон надзвичайної екологічної ситуації.

Частиною четвертою статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України без дозволу відповідного керівника).

Отже, у воєнний час свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України призовників, військовозобов`язаних та резервістів є обмеженим.

Таким чином, у період дії воєнного стану право за виїзд з України обмежено для:

1) осіб, перелік яких визначений статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»;

2) призовників, військовозобов`язаних та резервістів без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України без дозволу відповідного керівника).

Обмежень права щодо виїзду з України у воєнний час для інших громадян України (у тому числі, для жінок, які не є військовозобов`язаними; осіб, які можуть бути залучені до виконання робіт, що мають оборонний характер, тощо) законами України не встановлено.

Тому твердження відповідача про те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану усім громадянам України віком від 18 до 60 років заборонено виїзд закордон, не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Тобто Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями лише щодо визначення особливого режиму в`їзду і виїзду фізичних осіб у воєнний час, а не встановлення категорії осіб, які мають право виїзду з України чи в`їзду в Україну.

Відсутні такі повноваження і в Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Тому суд відхилив як необґрунтовані твердження відповідача, що при вирішенні питання про пропуск громадян України необхідно керуватися розпорядженнями Адміністрації Держприкордонслужби, викладеними в листі від 03.04.2022 № 23-7913/0/06-22-Вих.

29.12.2021 Кабінет Міністрів України відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затвердив Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, про що прийняв постанову № 1455 (далі Порядок № 1455).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1455 правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Пунктом 8 Порядку № 1455 встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до пунктом 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.210 № 724) (далі Правила № 57), ці Правила визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону.

Зокрема, Правилами № 57 визначено як загальний порядок виїзду громадян України, так і особливості виїзду певних категорій громадян України у воєнний час.

Згідно з пунктом 26 Правил № 57 (в редакції, чинній станом на 19.07.2023 день прийняття оскаржуваного рішення) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 і 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому-восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», а також пункті 214 цих Правил.

Із системного аналізу частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і Правил № 57 (в редакції, чинній станом на 19.07.2023) слідує, що пунктами 21, 22, 26 і 214 Правил № 57 врегульовано особливості порядку перетину кордону виключно військовозобов`язаними особами у період дії на території України надзвичайного або воєнного стану.

Таким чином, на громадян України, які не є військовозобов`язаними (жінок, які не перебувають на військовому обліку, чоловіків, які досягли граничного віку перебування в запасі, призовники тощо), дія норм пунктів 21, 22, 26 і 214 Правил № 57 не поширюється.

Відповідно до абзаців третього і п`ятого частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема:

призовники особи, приписані до призовних дільниць;

військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасів для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відтак призовники і військовозобов`язані є різними категоріями громадян України щодо військового обов`язку, тобто призовники не є військовозобов`язаними.

Таким чином, громадян України, які є призовниками, у період дії воєнного стану мають право вільно залишати територію України за наявності дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Суд встановив, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач відноситься до громадян України, яким тимчасово обмежено право на виїзд з України з підстав, встановлених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Поряд з цим, згідно з посвідченням про приписку до призовної дільниці № 181/476-П-04/34 позивач є призовником, який перебуває на обліку в Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки м. Миколаєва та має право на відстрочку від призову на строкову військову службу за п. 9 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

02.06.2023 Центральним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки видано Довідку № 5/3375, відповідно до якої Центральний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не має заперечень щодо виїзду позивача з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном. Довідка дійсна протягом 6 місяців з дати її видачі.

19.07.2023 позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» з метою перетину державного кордону України та пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина України для виїзду закордон, Довідку № 5/3375 і документи, що підтверджує його навчання з 19.09.2023 в іноземному закладі освіти, що підтвердив відповідач у відзиві на позовну заяву та начальник 3 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби «Тиса» (тип А) відділу прикордонної слжуби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), який виніс Рішення від 19.07.2023, у своїх поясненнях від 19.06.2023

Отже, позивач, який є призовником і мав дозвіл керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд за кордон, мав право вільно залишити територію України 19.07.2023.

У Рішенні від 19.07.2023 зазначено, що «на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», а також у відповідності до вимог ПКМУ № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» громадянину України ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду з України під час дії правового режиму воєнного стану».

Тобто в оскаржуваному рішенні зазначено лише перелік нормативно-правових актів, на підставі якого воно прийнято, але це рішення не містить жодної конкретизації підстави для обмеження позивача у праві на виїзд з України, зокрема та не виключно, статті законів України і Указу Президента України, пунктів Правил № 57 тощо.

У зв`язку з не конкретизацією підстав для обмеження позивача у праві на виїзд з України він перебував у стані правової невизначеності, що позбавило його можливості надати відповідачу необхідний пакет документів, а для контролюючого органу, відповідно, створилися передумови для прийняття свавільного рішення.

Що стосується загальних засад організації і здійснення перевірки документів громадян України, які перетинають державний кордон, то вони визначені Інструкцією з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.06.2021 № 407, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2012 за № 1083/21395 (далі Інструкція № 407).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 407 стандартна перевірка документів здійснюється уповноваженими службовими особами підрозділів охорони державного кордону, які виконують обов`язки в прикордонному наряді «Перевірка документів».

Згідно з пунктом 2.10 Інструкції № 407 стандартна перевірка документів вважається закінченою після:

надання уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону дозволу на перетинання державного кордону громадянину України, іноземцю чи особі без громадянства, який (яка) прямують через державний кордон;

прийняття та доведення до відома громадянина України, іноземця чи особи без громадянства, які прямують через державний кордон, старшим зміни прикордонних нарядів або старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску через державний кордон рішення про відмову їм в перетинанні державного кордону України (відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 грудня 2010 року № 967 «Про затвердження форм рішень про відмову в перетинанні державного кордону України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за № 31/18769).

Отже, Інструкцією № 407 встановлено, що у разі відмови громадянину України у перетинанні державного кордону України відповідною уповноваженою особою приймається рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, форма якої затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 12.01.2011 за № 31/18769 (далі форма рішення про відмову № 967).

Проте, згідно з пунктами 1 і 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457 «Про затвердження форми рішення про відмову в перетинанні державного кордону України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.06.2023 за № 1019/40075, який набрав чинності 13.07.2023, відповідно:

затверджено форму рішення про відмову в перетинанні державного кордону України (далі форма рішення про відмову № 457);

визнано таким, що втратив чинність, наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 12.01.2011 за № 31/18769.

Таким чином, з 13.07.2023 існує колізія щодо форми рішення про відмову в перетинанні державного кордону між пунктом 2.10 Інструкції № 407, яка передбачає складення відповідного рішення за формою рішення про відмову № 967, і наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457, яким затверджена форма рішення про відмову № 457.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі № 18/183-97 про набуття чинності Конституції України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що прийняття нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Тобто діє принцип «lex posterior derogat priori» наступний закон скасовує попередній.

Одна норма може спричиняти недійсність іншої; в цьому випадку «недійсна» норма втрачає чинність остаточно, вона залишається нечинною навіть після втрати чинності норми, яка її «витіснила».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 640/6699/20.

Відтак з 13.07.2023 рішення про відмову в перетинанні державного кордону повинні складатися за формою, що затверджена Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457, оскільки вона прийнята пізніше за форму рішення про відмову № 967.

Суд встановив, що Рішення від 19.07.2023 прийнято за формою рішення про відмову № 967, тобто за формою, яка з 13.07.2023 втратила чинність.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що Рішення від 19.07.2023 є протиправним, оскільки:

кожен має право вільно залишати територію Україну, за винятком обмежень, які встановлюються виключно законом; Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями лише щодо визначення особливого режиму в`їзду і виїзду фізичних осіб у воєнний час, а не встановлення категорії осіб, які мають право виїзду з України чи в`їзду в Україну;

позивач, який є призовниками, у період дії воєнного стану мав право вільно залишати територію України, тому що він мав дозвіл на виїзд керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та не відносився до осіб, передбачених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»;

у ньому не конкретизовано підстави для обмеження позивача у праві на виїзд з України;

воно складено за нечинною формою, а саме: за формою рішення про відмову № 967, а не за чинною формою рішення про відмову № 457.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН556 від 02.08.2023, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1073,60 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ДЕРЖАВНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 (вул. Головна, 55А, м. Чоп, Закарпатська область, 89502; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, прийнятого 19 липня 2023 року начальником 3 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби «Тиса» (тип А) відділу прикордонної слжуби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 ).

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ДЕРЖАВНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 (вул. Головна, 55А, м. Чоп, Закарпатська область, 89502; ) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 12 вересня 2023 року