Справа № 160/12880/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради, Чорного Володимира Михайловича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
09.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (далі - відповідач-1), Департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради (далі - відповідач - 2), Чорного Володимира Михайловича (далі - відповідач-3), в якій позивач просить:
- визнати незаконною бездіяльність в.о. Директора департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради Чорного Володимира Михайловича в частині ненадання належної відповіді по суті на звернення ОСОБА_1 від 05.06.2023 року щодо запиту «Прошу надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби.»;
- визнати незаконною бездіяльність Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в частині ненадання належної відповіді по суті на звернення ОСОБА_1 від 05.06.2023 року щодо запиту «Прошу надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби.»;
- визнати незаконною бездіяльність Департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради в частині ненадання належної відповіді по суті на звернення ОСОБА_1 від 05.06.2023 року щодо запиту «Прошу надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби.»;
- зобов`язати в.о. Директора департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради Чорного Володимира Михайловича надати ОСОБА_1 відповіді по суті на звернення від 05.06.2023 року щодо запиту «Прошу надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби.»;
- зобов`язати Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати ОСОБА_1 відповіді по суті на звернення від 05.06.2023 року щодо запиту «Прошу надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби.»;
- зобов`язати Департамент парків та рекреації Дніпровської міської ради надати ОСОБА_1 відповіді по суті на звернення від 05.06.2023 року щодо запиту «Прошу надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 05.06.2023 він звернувся до заступника директора Департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради Чорного Володимира Михайловича із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просив надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби. Позивач зазначає, що 08.06.2023 він отримав лист № 1/5-190, в якому вказано, що зазначені у запитах документи департаментом не створювалася та департамент не є їх розпорядником. Позивач вважає, що в.о. директора департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради Чорний В.М. не надав запитану позивачем інформацію, чим порушив його право згідно із Законом України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію», що зумовило звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
16.06.2023 позивачем через систему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 із зазначенням виду пенсії: пенсія по інвалідності 1 групи.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від відповідачів письмові пояснення та докази на їх підтвердження щодо того, чи надходив запит позивача від 05.06.2023 та відомості щодо дати його отримання, а також щодо того, чи було надано на нього відповідь (у разі її надання, копію такої відповіді та докази її направлення позивачу).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
05.07.2023 Департаментом парків та рекреації Дніпровської міської ради подані письмові пояснення, в якому відповідач-2 додатково зазначено, що відповідь на запити позивача від 05.06.2023 та 06.06.2023 Департамент надав у встановлений ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строк, а саме 08.06.2023 за вих.№1/5-190.
05.07.2023 Чорного Володимира Михайловича надійшли пояснення по справі, а якому зазначає, що він як фізична особа не може бути відповідачем по даній адміністративній справі, оскільки за приписами ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
05.07.2023 відповідачем-3 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою позицію доводами, аналогічними за змістом, викладеним у відзиві Департаментом парків та рекреації Дніпровської міської ради.
Відповідач-1 - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Зважаючи на те, що у період з 28.08.2023 по 10.09.2023 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 14.09.2022 є особою з інвалідністю першої групи (підгрупа Б загальне захворювання по зору), перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за вислугу років.
05.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до заступника директора Департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради Чорного Володимира Михайловича зі зверненням, в якому на підставі статей 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати наступну інформацію (наступні документи): штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби (а.с. 16).
Вказане звернення направлено позивачем засобами електронного зв`язку на електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_3» о 20:55 - 05.06.2023 та повторно о 08:00 - 06.06.2023 (а.с.61).
Звернення позивача від 05.06.2023 отримані відповідачем та зареєстровані 06.06.2023 за вх.№6/10 та за вх.№6/11, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Департаменту (а.с. 62, 63).
Листом від 08.06.2023 за №1/5-190 Департаментом парків та рекреації Дніпровської міської ради за підписом В.о. директора В.Чорного на інформаційні запити №б/н від 05.06.2023 (вх. № 6/10, 6/11 від 06.06.2023) повідомлено позивачу про розгляд вказаних запитів та надано відповідь наступного змісту:
«На Ваші інформаційні запити від 05.06.2023 (вх. № 6/10, 6/11 від 06.06.2023) повідомляємо, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Зазначені у запитах документи департаментом не створювалася та департамент не є їх розпорядником.».
Копія відповіді №1/5-190 від 08.06.2023 була направлена відповідачем-2 засобами електронного зв`язку на електронну пошту позивача, вказану у зверненні, « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - 08.06.2023 о 15 год. 58 хв.(а.с 65).
Вважаючи незаконною бездіяльність відповідачів щодо не надання відповіді по суті звернення від 05.06.2023, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40 Конституції України).
Згідно преамбулою Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон №2657-XII) цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до статей 1, 4 цього Закону інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.
Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
За змістом частини першої статті 6 Закону № 2657-XII право на інформацію забезпечується, зокрема, обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації.
Відповідно до статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Стаття 5 Закону №2939-VI визначає, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Так, відповідно до статті 1 Закону України №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
За змістом статті 4 Закону №2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Відповідно до частини першої та другої статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно із статтею 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Крім того, частиною другою статті 6 Закону №2939-VI передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до статті 23 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
При цьому, законодавець зобов`язує розпорядника інформації надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, яка має бути повною, достовірною та точною або мотивовану відмову у наданні запитуваної інформації, у разі наявності підстав, визначених статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала (постанови від 27 лютого 2020 року в справі №800/304/17, від 01 квітня 2021 року в справі №9901/183/20, від 10 лютого 2022 року в справі №9901/369/21), що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.06.2023 позивач звернувся до заступника директора Департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради Чорного Володимира Михайловича зі зверненням на отримання інформації (документів) в порядку статей 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: надати штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби.
Вказане звернення направлено позивачем засобами електронного зв`язку на електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_3» о 20:55 - 05.06.2023 та повторно о 08:00 - 06.06.2023, вони зареєстровані Департаментом 06.06.2023 за вх.№6/10 та за вх.№6/11 та є за змістом ідентичними.
Листом від 08.06.2023 №1/5-190 Департаментом парків та рекреацій Дніпровської міської ради розглянуто звернення позивача на інформацію від 05.06.2023 (вх.№6/10 та за вх.№6/11) та надано відповідь.
Копія відповіді від 08.06.2023 №1/5-190 була направлена позивачу засобами електронного зв`язку на електронну пошту позивача, зазначену ним у запиті, та отримана позивачем 08.06.2023 і ця обставина не заперечується позивачем.
З огляду на викладене, суд не вбачає порушень строків розгляду Департаментом парків та рекреації Дніпровської міської ради звернень позивача на інформацію від 05.06.2023 та надання на них відповіді.
Щодо доводів позивача про те, що ним не отримано запитувану інформацію (документів) на звернення від 05.06.2023, оскільки фактично не було надано штатного розпису працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби, суд зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту відповіді від 08.06.2023 №1/5-190 Департаментом парків та рекреації Дніпровської міської ради повідомлено позивачеві, що зазначені у запитах від 05.06.2023 (за вх.№6/10 та за вх.№6/11) документи департаментом не створювалися та департамент не є їх розпорядником.
Суд зауважує, що законодавець чітко визначив, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Департамент парків та рекреації Дніпровської міської ради та Комунальне підприємство «Парк Лазаря Глоби» Дніпровської міської ради є різними суб`єктами, кожен з яких є самостійним розпорядником інформації, що має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація та отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків.
У спірному випадку Департаментом парків та рекреації Дніпровської міської ради була надана відповідь, що штатний розпис працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби Департаментом не створювався та він не є розпорядником такої інформації.
За викладених обставин, порушень вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» при наданні відповіді позивачу на його звернення на інформацію від 05.06.2023, адресованих до заступника директора Департаменту парків та рекреації Дніпровської міської ради Чорного Володимира Михайловича, щодо надання штатного розпису працівників парку культури та відпочинку імені Лазаря Глоби, з боку відповідача-2 судом не встановлено та матеріали справи не містять.
При цьому, у спірних правовідносинах належним відповідачем є саме Департамент парків та рекреації Дніпровської міської ради, а не його службова особа, оскільки саме він є розпорядником інформації в розумінні положень Закону № 2939-VI та саме до нього позивач адресував два свої звернення на інформацію від 05.06.2023.
Щодо позовних вимог до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Отже, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Таким чином, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України права, свободи та інтереси осіб підлягають захисту, у разі встановленням їх фактичного порушення (рішенням, дією чи бездіяльністю).
Матеріалами справи не встановлено, а позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами звернення із таким запитом на інформацію до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а тому вимоги про визнання протиправною бездіяльності останнього щодо ненадання належної відповіді по суті на звернення від 05.06.2023 та зобов`язання вчинити відповідні дії є безпідставними та задоволенню не підлягають.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача-2 у відзиві про зловживання позивачем процесуальними правами.
Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти певні дії однієї зі сторін спору, що спрямовані на затягування строків розгляду справи, на спричинення додаткових необов`язкових витрат сторони, на вчинення стороною позасудових дій, які фактично свідчать про визнання позовних вимог, та/або інших дій, що передбачені законом та/ або є такими, що на розсуд суду мають на меті створення перешкод здійсненню належного судочинства у конкретному спорі, тим самим перешкоджаючи доступу сторони до правосуддя та реалізації права на справедливий суд.
При цьому, норми КАС України не містять критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, а однозначно встановити, що позов є штучним або свідомо безпідставним, суд не може виключно на підставі внутрішнього переконання та позиції інших зацікавлених учасників справи.
Отже, це оціночне поняття, яке в межах змагального процесу має досліджуватися судом, виходячи з доводів сторін та зібраних доказів. Самі лише припущення та здогадки без дослідження всіх обставин справи у сукупності не можуть достеменно свідчити про ознаки завідомої безпідставності та штучності цього позову.
Водночас, відповідачем не вказано конкретних дій позивача, що суперечать завданню адміністративного судочинства, а позови, про які зазначає відповідач, хоч і подані позивачем до суду до одних і тих самих відповідачів, однак не про той самий предмет і не з тих самих підстав.
Водночас, судом не може бути визнано зловживанням процесуальним правом дії позивача щодо його звернення до суду в межах цього публічно-правового спору, оскільки згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст.9, 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова