Справа № 640/3692/21
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 вересня 2023 року Київ № 640/3692/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом cудді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності при Вищій кваліфікаційній комісії суддів України та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева Марина Анатоліївна з позовом до Громадської ради доброчесності при Вищій кваліфікаційній комісії суддів України та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок Громадської ради доброчесності від 16.12.2020 про невідповідність судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики;

- зобов`язати Громадську раду доброчесності та Вищу кваліфікаційну комісію суддів України видалити з Інтернет ресурсів https://grd.gov.ua/ та https://vkksu.gov.ua/ висновок Громадської ради доброчесності від 16.12.2020 про невідповідність судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2021 адміністративна справа № 640/3692/21 за позовом судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності при Вищій кваліфікаційній комісії суддів України та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії передана до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення суду підсудності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у зв`язку з тим, що адміністративна справа за суб`єктним складом і змістом позовних вимог підсудна Окружному адміністративному суду міста Києва, а позивачем є суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначено підсудність адміністративної справи № 640/3692/21 за позовом судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності при Вищій кваліфікаційній комісії суддів України та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії за Київським окружним адміністративним судом.

До Київського окружного адміністративного суду дана адміністративна справа надійшла 25.03.2021 та за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями передана на розгляд судді Басаю О.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/3692/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наявність у суддівському досьє оскаржуваного висновку про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики впливає на права, свободи та охоронювані законом інтереси позивача, як під час здійснення правосуддя, так і у повсякденному житті. Позивач вважає, що під час затвердження оскаржуваного висновку членами Громадської ради доброчесності було порушено принципи та цінності, задекларовані у статті 3 Регламенту, позаяк останнім не здійснено всіх залежних від нього дій щодо встановлення об`єктивної істини під час надання оцінки відповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики. У висновку надано інформацію, що не стосується судді, висновки пункту 1 зроблені на припущеннях; факти придбання майна у власність суддею та її чоловіком подані без з`ясування всіх фактичних даних і з негативним аспектом, що можуть вплинути на думку як ВККС під час проходження суддею співбесіди, так і на думку незалежного спостерігача щодо судді Окружного адміністративного суду міста Києва, що впливає на загальне сприйняття судової влади у негативному аспекті. Враховуючи, що оскаржуваний висновок не відповідає дійсним фактам, позивач просить зобов`язати відповідачів видалити такий з сайтів розміщення.

09.04.2021 до суду від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія) надійшли пояснення, в яких зазначено, що нового складу Комісії не сформовано, відтак не є можливим представництво та самопредставництво інтересів Комісії у суді. Також зазначено, що Громадська рада доброчесності не входить до складу Комісії.

Суд зазначає, що 01.06.2023 на засіданні Вищої ради правосуддя призначено 16 членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та відповідно відновлено роботу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Разом з цим, станом на дату ухвалення цього рішення від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України заяв по суті справи до суду не надходило.

14.08.2023 у будівлі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відбулися збори представників громадських об`єднань, на яких обрано 20 членів Громадської ради доброчесності. Станом на дату ухвалення цього рішення від Громадської ради доброчесності заяв по суті справи до суду також не надходило.

Враховуючи те, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 встановлено, що адміністративна справа за суб`єктним складом і змістом позовних вимог підсудна Київському окружному адміністративному суду, а також те, що позовні вимоги в частині зобов`язання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України видалити з Інтернет ресурсу https://vkksu.gov.ua/ висновок Громадської ради доброчесності не є рішенням, дією чи бездіяльністю в розумінні частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України чи актом згідно з пунктом 3 частини першої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України, та не стосуються функцій Комісії, як колегіального органу суддівського врядування, розглянувши позовну заяву, дослідивши докази, оцінивши їх у сукупності, суд виходить з такого.

Указом Президента України від 11 жовтня 2010 р. № 950/2010 ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років суддею Окружного адміністративного суду міста Києва.

Указом Президента України від 28 вересня 2017 р. № 297/2017 відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України ОСОБА_1 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

16.12.2020 Громадською радою доброчесності складено висновок про невідповідність судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Уважаючи, що спірний висновок ГРД містить недостовірні, не перевірені, надумані та такі, що не підтверджені будь-якими належними доказами відомості, прийнятий із порушенням процедури, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про визнання протиправним і скасування висновку Громадської ради доброчесності від 16.12.2020 про невідповідність судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 - 2 частини першої статті 4 КАС України визначено. що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Вирішуючи питання про те, чи є функції, які здійснює Громадська рада доброчесності у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів, за своєю суттю "владними управлінськими повноваженнями", суд враховує таке.

На підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 р. № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VІII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККСУ у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККСУ.

За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККСУ з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККСУ.

Відповідно до частин першої і другої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККСУ.

Згідно з пунктом 11 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII суддівське досьє має містити інформацію щодо дотримання суддею правил професійної етики, зокрема, про відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, зокрема копії відповідних декларацій, поданих суддею відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; дані щодо відповідності поведінки судді правилам суддівської етики.

Таким чином, дослідження досьє та проведення співбесіди як один з етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності.

Встановлені Законом № 1402-VIII критерії кваліфікаційного оцінювання суддів (кандидатів на посаду судді) спрямовані на забезпечення суддівського корпусу професійними кадрами високого рівня кваліфікації з урахуванням морально-психологічних якостей та загальних здібностей.

Згідно з частинами першою, шостою статті 87 Закону № 1402-VІІІ визначено, що Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання. Зокрема, Громадська рада доброчесності: збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає ВККСУ інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Суд зазначає, що питання щодо можливості оскарження в судовому порядку висновку Громадської ради доброчесності у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів Вищою кваліфікаційною комісією суддів України неодноразово було предметом дослідження Верховним Судом.

Так, у постанові від 30.03.2021 у справі № 160/9844/19 (адміністративне провадження № К/9901/9172/20) Верховний Суд зазначив, що функції, які здійснює Громадська рада доброчесності у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів, за своєю суттю не є "владними управлінськими повноваженнями" у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з цим ця інституція не має ознак суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зауважив, що законодавець поставив собі за мету максимальним чином відмежувати Громадську раду доброчесності від органів державної влади, насамперед ВККСУ, виключивши існування будь-яких механізмів, які б дозволяли ВККСУ (або іншим органам публічної влади) впливати на формування складу Громадської ради доброчесності та процес прийняття нею відповідних рішень. При цьому, мова йде про відсутність як прямих важелів впливу на Громадську раду доброчесності, як то, погодження призначень членів, формування списку кандидатів до Громадської ради доброчесності, затвердження рішень Громадської ради доброчесності актом ВККСУ, участь у засіданнях Громадської ради доброчесності члена ВККСУ тощо, так і опосередкованих - надання державного фінансування Громадської ради доброчесності, створення умов для роботи, надання пільг тощо.

Верховний Суд зазначив, що на користь цього твердження свідчать також вимоги нормативних актів щодо персонального складу Громадської ради доброчесності, до якої можуть входити лише "представники правозахисних громадських об`єднань, науковці-правники, адвокати, журналісти, які є визнаними фахівцями у сфері своєї професійної діяльності, мають високу професійну репутацію та відповідають критерію політичної нейтральності та доброчесності" та, відповідно, членства у ній не можуть набувати: "особи, протягом останніх п`яти років працювали (проходили службу) в органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, поліції, інших правоохоронних органах (органах правопорядку), податкової міліції, Служби безпеки України, митних органах, Національному антикорупційному бюро України, Національному агентстві з питань запобігання корупції; особи, які протягом останніх п`яти років перебували на державній службі; особи, які є суддями або суддями у відставці".

Подібна організація роботи Громадської ради доброчесності виключає висновок про те, що Громадська рада доброчесності є суб`єктом делегованих повноважень, адже ніякого делегування повноважень та відповідного публічного супроводу (забезпечення) їх передачі не відбувається. Громадська рада доброчесності максимальним чином (юридично, організаційно, функціонально) є відмежованою від органів публічної влади та їх службовців.

За правовим статусом, визначеним у статті 87 Закону № 1402-VІІІ, Громадська рада доброчесності лише сприяє Комісії в питаннях оцінювання та не може виносити остаточного рішення щодо професійної етики та доброчесності. Висновок Громадської ради доброчесності є інформацією, яка міститься у досьє кандидата і підлягає дослідженню Комісією з-поміж іншої інформації під час оцінки показників критеріїв професійної етики та доброчесності.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 800/264/17.

Відповідно до пункту 16 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівське досьє має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).

Згідно з пунктом 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пунктом 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККСУ від 15 листопада 2016 р. № 150/зп-16, висновок Громадської ради доброчесності включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє, відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ, підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду, разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).

Відповідно до частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.

Під час співбесіди обов`язковому обговоренню із суддею підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності з наданням судді можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену з досьє інформацію.

На підставі частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ Комісія ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Таким чином, рішення щодо підтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя приймає ВККСУ. Між тим, наявність негативного висновку Громадської ради доброчесності стосовно кандидата на посаду судді обов`язково передбачає необхідність проведення Комісією співбесіди із кандидатом на посаду судді (у формі засідання) з метою з`ясування викладених у висновку Громадської ради доброчесності обставин та надання таким власної оцінки на предмет відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності і професійної етики та, як наслідок, прийняття за підсумками такого обговорення остаточного рішення щодо підтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя.

За приписами частини другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККСУ може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Це положення спрямовано на те, щоб ВККСУ реагувала та приймала до уваги позицію громадськості, водночас з процитованої норми не випливає очевидного висновку про те, що висновок Громадської ради доброчесності є обов`язковим для ВККСУ у безальтернативному порядку.

Отже, у будь-якому випадку висновок Громадської ради доброчесності є лише проміжним рішенням, яке не тягне за собою безпосередньо жодних правових наслідків для судді (кандидата на посаду судді) щодо якого здійснюється оцінювання. Висновок Громадської ради доброчесності покладає зобов`язання виключно на ВККСУ, яка має дати йому відповідну оцінку та врахувати, або не врахувати під час прийняття остаточного рішення щодо судді (кандидата на посаду судді). При цьому у судді (кандидата на посаду судді) є право надати відповідні коментарі та пояснення щодо фактів, встановлених Громадською радою доброчесності та зафіксованих у її висновку. Це вказує на те, що висновок Громадської ради доброчесності не створює самостійних наслідків для судді, адже є проміжним етапом процедури підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя та є лише одним з можливих доказів, аналізуючи які сукупно з іншими доказами, ВККСУ і має прийняти остаточне рішення щодо учасника процедури оцінювання.

Аналізуючи приписи Закону № 1402-VIII стосовно правового статусу ВККСУ та Громадської ради доброчесності у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів, суд дійшов висновку, що Громадська рада доброчесності у цих правовідносинах не є самостійним органом (суб`єктом владних повноважень), уповноваженим ухвалювати рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Таким чином, остаточне рішення, яке створює правові наслідки для судді, ухвалює ВККСУ.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 у справі № 640/31194/21 зазначив, що ужите в пункті 1 частини першої статті 238 КАС України формулювання "не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства" треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, які можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтермінує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні підстави для цього. У даному випадку такою подією є прийняття ВККСУ рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді з наданням відповідної оцінки висновку Громадської ради доброчесності, яке може бути оскаржене до суду, в установленому законом порядку.

Суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом саме порушеного права, при цьому порушення, про яке стверджує позивач, має бути обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Враховуючи зазначене, зі змісту норм законодавства, якими врегульовано питання діяльності Громадської ради доброчесності випливає, що висновок Громадської ради доброчесності є рішенням інституції громадянського суспільства, яке не може бути предметом адміністративного оскарження, з огляду на те, що воно (рішення) приймається суб`єктом, який не є суб`єктом владних повноважень та який, у зв`язку з цим, не виконує владні управлінські функції.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" необхідно тлумачити у контексті частини третьої статті 124 Конституції України в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За таких обставин Верховний Суд у вищевказаній постанові від 30.03.2021 у справі № 160/9844/19 визнав правильним висновок судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі із роз`ясненням про те, цей спір не підлягає розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, правові висновки, викладені у вищевказаній постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №160/9844/19, від 25.05.2023 у справі № 640/3194/21 підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах та свідчать про необхідність закриття провадження у цій справі.

Суд також зазначає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Громадської ради доброчесності та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України видалити з Інтернет ресурсів https://grd.gov.ua/ та https://vkksu.gov.ua/ оскаржуваний висновок Громадської ради доброчесності є похідними від основної вимоги про визнання протиправним оскаржуваного висновку. З огляду на той факт, що в частині основної вимоги провадження у справі підлягає закриттю, суд не вирішує питання в частині похідних вимог.

З урахуванням зазначеного, спір щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Окружного адміністративного суду міста Києва критеріям доброчесності та професійної етики не підлягає розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі № 640/3692/21 за позовом cудді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності при Вищій кваліфікаційній комісії суддів України та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з дати її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Басай О.В.