Справа № 343/1814/23
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/1814/23
Провадження №: 2-а/0343/57/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

суддi Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/1814/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адмінісративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

27 липня 2023 року адвокат Комарницький Е.Г. від імені позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку оскарження постанови ЕАС № 7213485 від 23.06.2023 та поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду; скасувати вказану постанову та закрити справу про адміністративне правопрушення; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.06.2023 близько 02:23 ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Reno Magnum 460", д.р.н. НОМЕР_1 , у с. Миртюки Стрийського району у Львівській області, де його було зупинено поліцейським Гадяком Л.В. Після проведення огляду автомобіля його довірителя останній виніс постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністртивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7213485 від 23.06.2023, якою йому у провину поставлено вчинення адміністтративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 3400 грн. Вказана постанова не відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки до неї не долучено жодного доказу на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У провину ОСОБА_1 поставлено керування транспортним засобом особою, яка не мала права керування ним, оскільки він не має відповідної категорії, однак він на час винесення постанови мав посвідчення водія, на підставі якого мав право керувати усіма категоріями транспортних засобів та составами транспортних засобів з тягачем категрії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кг, окрім категорії Т- трамваї та тролейбуси, якими він не керував.

Враховуючи викладене, порушення ОСОБА_1 п. а п. 2.1 ПДР не підтверджено належними і допустими доказами, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Комарницький Е.Г. не з`явилися. Останній через канцелярію суду позав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштових відправлень за місцем знаходження юридичної особи (а.с. 23, 39), які вручені, у тому числі за довіреністю, що підтверджується розпискою про отримання поштового відправлення та відстеженнями з офіційного сайту Укрпошти (а.с. 41, 42, 48), а також на офіційну електронну адресу з врахуванням її зміни (а.с. 23, 24, 25, 40, 45, 46). Відзив не подавав, будь-яких клопотань не заявляв.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

27 липня 2023 року представник позивача адвокат Комарницький Е.Г. від імені свого довірителя Кузіва Я.М. звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 28.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

11 серпня 2023 року через канцелярію суду від представника позивача поступили оригінали долучених до позову документів, в тому числі довідка, яка підтверджує дату отримання оскаржуваної постанови.

Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та відкрито провадження у справі.

21 серпня 2023 року від представника позивача поступили докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, які попередньо скеровані на електронну адресу відповідача.

Від відповідача відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не поступало, тричі в судове засідання його представник не з`явився, хоча в матеріалах справи наявні докази належного його повідомлення про час та місце проведення розгляду справи. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, зважаючи, в тому числі і на обмежені строки розгляду справ даної категорії.

11 вересня 2023 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій позов підтримав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

у постанові серії ЕАС № 7213485 від 23.06.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вказано, що "23 червня 2023 року о 02 год 23 хв у с. Миртюки водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Renault Mangum 460", д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку руху при повороті, не пред`явив посвідчення водія та відсутній технічний контроль, при цьому не має відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 3400 гривень (а.с. 19).

Позивач не погоджується з винесеною постановою, вказуючи, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається з копії посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого Калуським МРЕ УДАІ в Івано Франківській області 08.08.2001 на ім`я ОСОБА_1 , у ньому наявні такі категорії: А, В, С, D, Е (а.с. 10).

Таким чином між сторонами виник спір відносно підставності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Оцінка суду:

вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до такого висновку.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ст. 9, 77 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Як встановлено з постанови серії ЕАС № 7213485 від 23.06.2023, ОСОБА_1 поставлено в провину порушення ним п. 2.1 а ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, будучи особою, яка не має відповідної категорії.

Згідно з п. 2.1 а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія відповідної категорії. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 3 вказаного вище Положення, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

До керування транспортними засобами категорій В, С1, С, D1 і D з причепами, повна маса яких становить більш як 750 кілограмів і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа перевищує 3500 кілограмів, а також зчепленими автобусами допускаються водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій BE, С1Е, СЕ, D1E і DE.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Reno Magnum 460». В оскаржуваній постанові не зазначено тонажності вказаного транспортного засобу, як і не долучено доказів на підтвердження такого до матеріалів справи. Як вбачається із загальнодоступних відомостей у мережі, вага такого тягача може складати 7520 кг, на який поширюється категорія С. Якщо ж його вага складає менше 7500 кг - на нього поширюватиметься категорія С1.

Відповідно до п. 27 вказаного вище Положення, посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове на умовах проведення обміну, визначених цим Положенням. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії:

А1, А - відповідає категорії А;

В1, В - відповідає категорії В;

С1, С - відповідає категорії С;

D1, D - відповідає категорії D;

BЕ - відповідає категоріям В і Е;

C1E, СЕ - відповідає категоріям C і Е;

D1E, DЕ - відповідає категоріям D і Е;

Т - відповідає категорії Трамвай, Тролейбус.

Тобто законодавством було передбачено можливість, а не закріплено імперативний обов`язок здійснення обміну посвідчення водія старого зразку на посвідчення водія нового зразку.

До матеріалів справи долучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Калуським МРЕ УДАІ в Івано Франківській області 08.08.2001, з категоріями А, В, С, D, Е. Відомості про вказане посвідчення водія зазначені і в оскаржуваній постанові.

Тобто станом на час винесення оскаржуваної постанови 23.06.2023 водій ОСОБА_1 мав необхідну категорію на керування транспортним засобом марки «Reno Magnum 460», доказів протилежного відповівдачем не надано.

Також суд зазначає, що в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, що у нього відсутній технічний контроль, однак не зазначено, яку саме норму ПДР він такими діями порушив. Крім того вказано, що він не пред`явив посвідчення водія, проте у самій оскаржуваній постанові містяться відомості про посвідчення водія НОМЕР_2 . Більше того не пред`явлення посвідчення водія підпадає від диспозицію ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте у даному випдаку має місце притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження винуватості позивача відповідач не надав жодного доказу, хоча в силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доказування правомірності винесення оскаржуваної постанови покладається на відповідача.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом вчинення правопорушення, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Оскільки, як було встановлено вище, матеріали справи не містять доказів вчинення адміністративного правопорушення, тому постанову серії ЕАС № 7213485 від 23.06.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слід скасувати, а провадження у справі закрити за недоведеністю наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адмінісративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає до задоволення.

Питання поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом вирішено в ухвалі суду від 14.08.2023, будь-яких інших доказів з даного приводу, які б давали підстави для залишення позову без розгляду, відповідачем не долучено.

Розподіл судових витрат:

згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівський області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 536,80 гривень.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частинами 1, 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00) зазначено, що, згідно зі ст. 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених судових витрат позивач подав такі документи:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 05.06.2023 ОСОБА_1 адвокатом Комарницьким Е.Г. (а.с. 11), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю останнього (а.с. 12);

- договір про надання правничої допомоги від 05.06.2023, укладений між адвокатом Комарницьким Е.Г. та Кузівим Я.М., в якому сторони погодили, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких визначено Додатком 1 до цього договору та усної домовленості (а.с. 27-31);

- додаток 1 до вищевказаного договору, у якому визначений порядок розрахунку гонорару (а.с. 32-33);

- акт про надання правничих послуг від 26.07.2023, в якому зазначено, що адвокат надав, а клієнт прийняв послуги на суму 5440 гривень: ознайомлення з матеріалами справи (2 год) - 1360 грн, вивчення правової позиції, аналіз доказів матеріалів справи (2 год) - 1360 грн, складання позовної заяви (4 год) - 2720 грн (а.с. 34);

- квитанцію до прибуткового касового ордера № 015 від 26.07.2023, згідно з якою адвокатом Комарницьким Е.Г. на підставі договору від 05.06.2023 прийнято від ОСОБА_1 5440 гривень (а.с. 35).

Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката підтверджені ордером, що відповідає вимогам КАС України. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання.

Таким чином, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5440,00 грн слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, ст. 2, 9, 77, 90 КАС України, ст. 7, 9, 121, 251, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адмінісративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАС № 7213485 від 23 червня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, а також у вигляді витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5440 (п`ять тисяч чотириста сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, .

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич