Справа № 520/12520/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 р. Справа № 520/12520/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/12520/22

за позовом ОСОБА_1

до Сумської обласної прокуратури , Керівника Сумської обласної прокуратури Тубельця Олексія Леонідовича

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської обласної прокуратури, Керівника Сумської обласної прокуратури Тубельця Олексія Леонідовича, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати повністю наказ виконуючого обов`язки прокурора Сумської області Вакули Миколи Федоровича №90 від 13 березня 1998 року про звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки помічника прокурора-стажиста Глухівської міжрайонної прокуратури Сумської області та з органів прокуратури України за п. 2 ст. 40 КЗпП України;

- зобов`язати відповідача - керівника Сумської обласної прокуратури Тубельця Олексія Леонідовича і відповідача - Сумську обласну прокуратуру прийняти рішення та вчинити певні дії, спрямовані на поновлення мене на роботі в органах прокуратури Сумської області на посаді прокурора Глухівської міжрайонної прокуратури Сумської області або іншої районної прокуратури міста Суми і Сумської області;

- стягнути солідарно суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один рік у розмірі 80400 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції законодавства, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України, та на невідповідність висновкам суду обставинам справи, вважає, що пропущений ним строк звернення до суду з поважних причин.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності спірної ухвали та просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В апеляційній скарзі заявник просить суд апеляційної інстанції розглянути справу за його участю (в режимі відеоконференції).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Статтею 294 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема: 3) повернення заяви позивачеві (заявникові).

Таким чином, оскаржувана ухвала входить до переліку ухвал суду першої інстанції, визначеного ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на які підлягають розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та не вбачає необхідності надання пояснень сторонам у зазначеній справі, у зв`язку з чим підстави для апеляційного розгляду справи за участю сторін у справі відсутні, а клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалою від 04.01.2023 позовна заява залишена без руху надано позивачеві строк для усунення недоліків позовних заяви шляхом надання суду обґрунтованого клопотання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надано відповідні документи та зазначено, що пропуск строку звернення до суду обумовлений тим, що повний текст оскаржуваного наказу № 90 від 13.03.1998 ним отримано 03.12.2022; деморалізованістю позивача від криміналізованої та корумпованої обстановки в прокуратурі Сумської області.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строку звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, а тому наявні підстави, передбачені п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України для повернення позовної заяви позивачеві.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому в разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Виходячи з принципу змагальності в адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як встановлено судовим розглядом, що оцінка обставинам, які стосуються дати отримання оскаржуваного наказу, надано судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху та зазначено, що вказану обставину суд вважає необгрунтованою, оскільки, саме з дня отримання наказу про звільнення особа вважається такою, що дізналася про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Отримання повного тексту наказу у відповідь на заяву не змінює момент, з якого особа дізналась про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли особа почала вчиняти дії щодо реалізації механізму захисту свого права.

Колегія суддів наголошує, що про наявність оскаржуваного наказу позивач був обізнаний, ще у 1998 році, про що ним самостійно зазначено на 6 аркуші позовної заяви «Начальник відділу по роботі з кадрами прокуратури Сумської області ОСОБА_2 надав мені на руки витяг з наказу в.о. прокурора Сумської області Вакули М.Ф. № 90 від 13 березня 1998 року про звільнення мене з посади в.о. помічника прокурора-стажиста Глухівської міжрайонної прокуратури Сумської області та з органів прокуратури України за п.2 ст.40 КЗпП України , надрукований на друкарській машинці…».

Стосовно деморалізованості позивача від криміналізованої та корумпованої обстановки в прокуратурі Сумської області як підстави поновлення строку на звернення до суду, то судова колегія вважає її необґрунтованою, оскільки позивач неодноразово звертався з позовами до органів прокуратури в частині прийняття на роботу, в тому числі з позовами:

до Прокуратури Сумської області, в якому просив суд зобов`язати прокуратуру Сумської області вчинити юридичні дії по прийняттю на роботу ОСОБА_1 на посаду з вищою юридичною освітою та укласти трудовий договір (справа 2-а- 36805/09/2070);

до Прокуратури Сумської області, в якому просить суд зобов`язати прокуратуру Сумської області вчинити юридичні дії по прийняттю його на роботу на посаду з вищою юридичною освітою (помічника прокурора або слідчого) та укласти трудовий договір. (справа 2а- 1096/10/2070);

до Прокуратури Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник відділу роботи з кадрами прокуратури області державний радник юстиції 3 класу В. Суходубов, в якому просив визнати незаконною бездіяльність співробітників відділу по роботі з кадрами прокуратури Харківської області щодо не реєстрації його заяв , які стосувалися участі в конкурсі та прийнятті на роботу в органи прокуратури Харківської області на посаду з вищою юридичною освітою на підставі заяви ОСОБА_1 прокурору Харківської області Данильченко Ю.Б. (справа 820/4803/15);

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 05 вересня 2019 року №677дк-19 «Про відмову в допуску кандидата до кваліфікаційного іспиту» (справа №9901/541/19).

Таким чином, зважаючи на те, що причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а також відсутні докази поважності причин такого пропуску строку звернення до суду, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у поновлені строку звернення до суду.

Тобто, звертаючись до суду, позивач не надав доказів неможливості подати адміністративний позов, у визначений Кодексом адміністративного судочинства України строк.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем не зазначено поважних підстав для поновлення процесуального строку та заявлено відповідне клопотання, то відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску позивачем строку на звернення до суду та позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування спірної ухвали.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в заяві аргументи заявника, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому підстав для скасування судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 по справі №520/12520/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич