Справа № 215/2257/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 вересня 2023 р. Справа № 215/2257/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку письмового провадження питання про закриття провадження у справі №215/2257/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника Державної установи Криворізької установи виконання покарань (№3) Караваєва Олександра Григоровича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.05.2023 до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання ОСОБА_1 до Криворізької установи виконання покарань №3, у якій просить:

- визнати рішення комісії про відмову в застосуванні положень ст. 82 Кримінального Кодексу України, як винесене з грубим порушенням матеріального права;

- винести окрему постанову, щодо посадових осіб УВП №3 за фактом службової недбалості та зловживання службовим становищем під час підготовки документів для проходження комісії із заміни покарання на м`якше.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2023 справу передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

12.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали справи №215/2257/23.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи №215/2257/23 розподілено судді Голобутовському Р.З.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2023 клопотання ОСОБА_1 до Криворізької установи виконання покарань №3 про визнання протиправним рішення - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.

04.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, у якій визначено відповідачем Начальника Державної установи Криворізької установи виконання покарань (№3) Караваєва Олександра Григоровича та з наступними позовними вимогами:

- стягнути з УВП №3 в особі її начальника Караваєва Олександра Григоровича моральну шкоду в сумі 100000,00 грн;

- визнати дії Начальника УВП №3 ОСОБА_2 протиправними та заборонити подібні дії надалі;

- визнати результати комісії від 11.04.2023 неправомірними та скасувати їх;

- визнати характеристику за 11.04.2023, психологічну характеристику за 11.04.2023, висновок ступеня виправлення засудженого за 11.04.2023 неправомірними та скасувати їх.

В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначено, що 11.04.2023 відбулось засідання комісії з розгляду питання щодо застосування до позивача положення ст. 82 Кримінального кодексу України. Комісією відмовлено позивачу у направленні подання до суду з метою застосування до позивача положень зазначеної статті. Позивач вказує, що рішення комісії ухвалено з грубим порушенням норм матеріального права. Всі документи (виписки, характеристики тощо), на підставі яких комісія винесла рішення, складені та підготовлені зі зловживанням службового становища, службової недбалості та не відповідності висновків фактичним обставинам, що призвело до відмови в пом`якшені вироку і завдало позивачу моральних і душевних страждань з втратою віри у законність, справедливість та гуманізм.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/2257/23 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

31.07.2023 від Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що 21.09.2009 ОСОБА_1 прибув до Криворізького слідчого ізолятору (нині державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№3), згідно постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2009, про обрання запобіжного заходу взяття під варту. 04.03.2010 Колегією судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області м. Кривого Рогу за ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п. 6, 13, 70 ч. 1 КК України ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Початок строку 15.09.2009. Враховуючи викладене, станом на 11.04.2023, засудженим ОСОБА_1 відбуто 19 років 7 місяців строку покарання (з урахуванням ст. 72 ч. 5 КК України), що згідно чинного законодавства дає йому право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке згідно ст. 82 КК України (зі змінами від 18.10.2022).

24.03.2023 засуджений ОСОБА_1 надав письмову згоду на проведення психологічного тестування. У зв`язку з цим засудженим було пройдено психологічне тестування, результати якого були враховані при складанні висновку та надані на засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, яке відбулося 11.04.2023.

11.04.2023 на підставі статті 82 КК України, статті 154 КВК України та в порядку визначеному наказом Міністерства юстиції України від 19.01.2023 №294/5 «Про визнання ступеня виправлення засудженого», наказу Міністерства юстиції України від 08.06.2012 №847/5 «Про затвердження Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів», комісією установи були розглянуті матеріали, щодо застосування до засудженого ОСОБА_1 заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Матеріали надані на розгляд комісії установи, а саме: характеристика, довідка про заохочення та стягнення, психологічна характеристика, висновок щодо ступеня виправлення засудженого, були розглянуті в присутності засудженого ОСОБА_1 . За результатами складеного висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_1 , який був наданий на розгляд комісії установи, підсумковий загальний бал оцінювання складає «39» балів. Даний підсумковий загальний бал оцінювання свідчить, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання на підставі ст. 82 Кримінального кодексу України. Як відомо з матеріалів стосовно засудженого ОСОБА_1 , на підставі яких розглядалось питання, щодо застосування до позивача заміни невідбутної частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), в тексті характеристики зазначено, що позивач відбуває покарання в державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» з 15.09.2009, а в висновку щодо ступеня виправлення засудженого зазначено з 18.09.2009, в даній ситуації спрацював людський фактор, що не є підставою вважати характеристику від 11.04.2023 та висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_1 не дійсними та неправомірними. Незрозуміло також, яким чином позивач здійснив розрахунок суми виплати моральної шкоди, які критерії покладені в основу розрахунку суми, за якими нормативно затвердженими методиками здійснений розрахунок і які докази позивач, у разі якби судом був визнаний неправомірним факт прийнятого рішення комісією установи про відмову в застосуванні зазначеної пільги, міг би надати для підтвердження заподіяння йому моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням моральної шкоди позивачу.

12.07.2023 із засудженим ОСОБА_1 було проведено додаткову позапланову роботу з ініціативи психолога установи О. Пасічник, а саме проведення психологічного тестування та анкетування (в електронному виді). Психологічну зустріч було проведено з метою підготовки установою матеріалів про застосування «Помилування» за клопотанням позивача. Отримані показники повторного психологічного обстеження також підтверджують відсутність моральних і душевних страждань у позивача. Зміст характеристики за 11.04.2023, психологічної характеристики за 11.04.2023 та висновок ступеня виправлення засудженого за 11.04.2023, відповідають дійсності, a тому підстав для визнання ix неправомірними та скасувати, немає.

28.07.2023 на офіційну електронну адресу суду та 03.08.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшли заперечення на відзив, в яких вказано, що до відзиву додається лише характеристика за 11.04.2023, яка складена та підписана в день, коли проводилась Комісія, та попередньо позивачу не оголошена. Проте, характеристики, починаючи з 2020 року не надаються, що є показником необ`єктивності. Чергова характеристика від 13.07.2023 суперечить характеристиці від 11.04.2023, що свідчить про те, що Комісії під час вирішення питання щодо пом`якшення покарання надавалась характеристика з метою недопущення позитивного результату. Висновок про те, що позивач не став на шлях виправлення, зроблений на підставі фальсифікованих характеристик та адекватних відповідей позивача на психологічні тести, які навмисно спотворені, а також висновку щодо ступеня виправлення засудженого, який, також, складений необ`єктивно. Позивач вказує, що висновок Комісії мав гуртуватись на матеріалах особистої справи, результатів тестування та висновку щодо ступеня виправлення засудженого, а не домислів та припущень. Позивач вказує, що йому не донарахували 24 бали, які в сукупності з нарахованими 39 балами, є достатніми для позитивного вирішення питання щодо пом`якшення покарання. Розмір позовних претензій позивач розрахував з урахуванням завданих моральних страждань, які існують на даний момент і тих наслідків, до яких вони приведуть надалі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

21.09.2009 ОСОБА_1 прибув до Криворізького слідчого ізолятору (нині державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№3), згідно постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2009, про обрання запобіжного заходу взяття під варту.

04.03.2010 Колегією судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області м. Кривого Рогу за ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п. 6, 13, 70 ч. 1 КК України ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Початок строку 15.09.2009.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого рогу від 25.10.2017 засудженому ОСОБА_1 зарахували в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.09.2009 по 02.04.2013 включно, з 10.09.2013 по 26.12.2013, з 11.03.2014 по 12.05.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017, ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.10.2017 - змінено. Строк покарання і відповідно строк його попереднього ув`язнення постановлено рахувати з моменту його затримання - з 15.09.2009.

Відповідачем підтверджено, що станом на 11.04.2023, засудженим ОСОБА_1 відбуто 19 років 7 місяців строку покарання (з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України), що згідно чинного законодавства дає йому право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке згідно ст. 82 КК України.

24.03.2023 засуджений ОСОБА_1 надав письмову згоду на проведення психологічного тестування.

У зв`язку з цим засудженим було пройдено психологічне тестування, результати якого були враховані при складанні висновку та надані на засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, яке відбулося 11.04.2023.

11.04.2023 на підставі ст. 82 КК України, ст. 154 КВК України та в порядку визначеному наказом Міністерства юстиції України від 19.01.2023 №294/5 «Про визнання ступеня виправлення засудженого», наказу Міністерства юстиції України від 08.06.2012 №847/5 «Про затвердження Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів», комісією установи були розглянуті матеріали, щодо застосування до засудженого ОСОБА_1 заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Матеріали надані на розгляд комісії установи, а саме: характеристика, довідка про заохочення та стягнення, психологічна характеристика, висновок щодо ступеня виправлення засудженого, були розглянуті в присутності засудженого ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 11.04.2023 начальником Криворізької установи виконання покарань №3 полковником внутрішньої служби Олександром Караваєвим затверджено характеристику на ОСОБА_1 .

В характеристиці, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 в Криворізькій установі виконання покарань №3 відбуває покарання з 15.09.2009. Має середній рівень ризику скоєння повторного кримінального правопорушення згідно даних підсистеми «КАСАНДРА». План індивідуально - виховної роботи виконано частково, так як вибував до іншої установи. Пройшов початковий курс неформальної освіти на платформі «ПРОМЕТЕУС», бажання пройти повний курс на інших навчальних онлайн - платформах не виявляє.

Також, начальником сектору МРБ (ДПВ) капітаном внутрішньої служби Олександром Зимовченком складено довідку про заохочення та стягнення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В довідці зазначено, що позивач заохочень не має, натомість має 3 погашених стягнення:

- 29.09.2009 карцер 5 діб за міжкамерний зв`язок;

- 08.02.2017 попередження за зберігання заборонених предметів;

- 18.01.2019 догана за зберігання заборонених предметів.

11.04.2023 начальником Криворізької установи виконання покарань №3 полковником внутрішньої служби Олександром Караваєвим затверджено психологічну характеристику на ОСОБА_1 .

Відповідно до Методик визначення ступеня виправлення засудженого складено висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_1 , в якому визначені критерії оцінки виправлення засудженого:

- ставлення до скоєння кримінального правопорушення провину не визнає, до проявів протиправної поведінки ставиться посередньо, вважає, що з ним чинили несправедливо; негативно ставиться до представників ОВС, у спілкуванні використовує жаргонізм щодо поліцейських;

- ставлення до суспільного життя у своєму колі має та мав осіб з прокримінальної спрямованістю, що негативно впливає на нього, спілкується з друзями та родиною шляхом листування, телефонних дзвінків не здійснює, участі у заходах соціально-виховного характеру не приймає;

- ставлення до режиму відбування покарання норм, котрі визначають порядок відбування покарання намагається дотримуватись; тактовний, ввічливий, зовнішній вигляд охайний, не погашених та не знятих стягнень не має, у середовищі засуджених конфліктний, не може знайти спільної мови з іншими засудженими, на профілактичному обліку не перебуває;

- ставлення до праці не залучається через відсутність виробничих потужностей;

- ставлення до особистого (сімейного) життя одружений, користується тривалими побаченнями разом з дружиною, спілкування має виключно позитивний характер, отримує посилки та передачі;

- ставлення до вживання наркотичних речовин/алкоголю не вживає;

- ставлення до планування життя у майбутньому житлом забезпечений, планує проживати за місцем проживання, не приймає участь у заходах соціально-виховного характеру, соціально-корисну ініціативу не проявляє, бібліотекою установи не користується.

Загальний бал оцінювання позивача складає 39 балів: засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. ст. 81, 82 КК України).

Відповідно до Витягу з протоколу №11 від 11.04.2023 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст. ст. 81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 2147, 151-1 КВК України, засудженому ОСОБА_1 відмовлено у направленні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України) не став на шлях виправлення. Проголосували члени комісії одностайно.

Не погодившись з прийнятим висновком та характеристикою за 11.04.2023, психологічною характеристикою за 11.04.2023, висновком ступеня виправлення засудженого за 11.04.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання щодо дотримання предметної підсудності розгляду справи адміністративним судом, встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Виконання судових рішень у кримінальному провадженні регулюється розділом VIII КПК України.

Статтею 537 КПК України визначений перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, зокрема: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 КК України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: 1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2 - 4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу; 2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 КК України), 11, 13, 13 2 частини першої статті 537 цього Кодексу; 3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу; 4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 КК України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

У 2015 - 2016 роках Верховною Радою України прийнято ряд законодавчих актів, що встановлюють правові підстави для розгляду судами під час виконання вироків й інших питань.

Зокрема, 24.12.2015 набув чинності Закон України від 26.11.2015 №838-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", яким було внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, що стосуються перерахунку строку попереднього ув`язнення.

Крім цього, Законом України від 07.09.2016 №1491-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього ув`язнення та виконання покарань" (набув чинності з 08.10.2016) перелік питань, що розглядаються судами в порядку виконання вироку та передбачено у статті 537 КПК України, доповнено пунктами 13-1, 13-2, 13-3, на підставі чого до повноважень суду також належить вирішення питань про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 9 ст. 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 КПК України, здійснюється в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, вирішення питань про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань належить здійснювати у порядку адміністративного судочинства, що забезпечує на законодавчому рівні визначення ефективного засобу юридичного захисту засудженого в аспекті вирішення питань, пов`язаних із правовим режимом відбуванням покарання в установах виконання покарань, що не підлягають розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством.

При цьому, наведені законодавчі зміни надають можливість усунути законодавчі прогалини, що призвели до порушення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, які констатовані у кількох рішеннях Європейського суду з прав людини проти України, зокрема, у пункті 113 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.2014 у справі "Вінтман проти України", в якому цей міжнародний судовий орган встановив порушення статті 8 в поєднанні із статтею 13 Конвенції через відсутність засобів ефективного юридичного захисту заявника, а саме: відсутність ясності як у законодавстві, так і в судовій практиці стосовно підсудності адміністративним судам рішень пенітенціарних органів про переведення засуджених з однієї колонії до іншої.

Так, питання, пов`язані з оскарженням інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань можуть стосуватися розгляду справ про оскарження дій посадових осіб виправної колонії, які розкривають та переглядають адресовану засудженому кореспонденцію; переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої, тощо.

Спір у цій справі стосується питання заміни засудженому ОСОБА_1 покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке згідно ст. 82 КК України.

Відповідно до ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України звертатися до адміністрації з проханням внести подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання чи щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Підстави заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким регулюються ст. 82 Кримінального кодексу України.

Пунктом 9 Положення про відділення соціально-психологічної служби передбачено, що індивідуальна програма є документом, який постійно використовується в роботі із засудженим, коригується та доповнюється за необхідності. Кожні шість місяців індивідуальна програма соціально-виховної роботи із засудженим переглядається начальником відділення соціально-психологічної роботи, до якого розподілено засудженого, з метою визначення досягнутих результатів, рекомендацій щодо подальшої соціально-виховної роботи з засудженим, які вносяться у відповідний розділ Щоденника індивідуальної роботи із засудженим.

Обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого визначає Порядок визначення ступеня виправлення засудженого, затверджений наказом Міністерства юстиції України 19.01.2023 №294/5.

Пунктами 3, 4, 7, 8 вказаного Порядку визначено, що адміністрація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Разом з поданням до суду надається, зокрема, висновок щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого. Проект висновку готується начальником відділення соціально-психологічної служби, до якого розподілено засудженого (далі - начальник відділення СПС), а стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк (далі - засуджені до довічного позбавлення волі), - за участю представника уповноваженого органу з питань пробації. Проект висновку подається для подальшого обговорення та розгляду комісією, визначеною розділом VI Інструкції (далі - комісія), для визначення ступеня виправлення засудженого.

Пунктом 1 розділу ІІ Методики визначення ступеня виправлення засудженого визначено, що під час складання проекту висновку враховуються: інформація, отримана з матеріалів особової справи; дані з Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту; оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, визначена за допомогою підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту; стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим; дані Щоденника.

Разом з тим, як вже зазначалося, відповідно до ч. 1 ст. 537 КПК України питання про заміни позивачу покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, вирішується судом під час виконання вироків в порядку кримінального судочинства.

Проте, захист прав позивача з урахуванням обов`язковості дотримання вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов позов, перевірити дотримання відповідачем приписів, установлених КПК України та КВК України. Адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав позивача.

Предмет заявлених позовних вимог у даній справі стосується питання заміни позивачу покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен вирішуватися на підставі КК України, КПК України та КВК України, у порядку кримінального судочинства.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 у справі №480/1636/20.

Відповідна правова позиція, також, викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі №620/2570/23.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно ч. 2 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд роз`яснює про можливість вирішення позивачем заявлених у цій справі вимог в порядку кримінального судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №215/2257/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника Державної установи Криворізької установи виконання покарань (№3) Караваєва Олександра Григоровича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу про можливість вирішення заявлених у цій справі вимог в порядку кримінального судочинства.

Повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський