Справа № 160/12441/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.01.2023 року ОСОБА_1 звернувшись до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) дізнався, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження, відповідно до якого ОСОБА_1 був боржником.
В рамках цього виконавчого провадження виконавцем було винесено обтяження №9587543 від 04.03.2010 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту від 18.01.2023 року, вбачається, що 03.03.2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції винесено поставну про арешт на все майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження АЕ912991, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.
Як пояснює позивач, з метою отримання копій документів на підставі яких реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04.03.2010 року зареєстроване обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме, майна власник: ОСОБА_1 , адвокатом було здійснено запит до Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи».
Однак, листом від 14.04.2023 року Дніпропетровською регіональною філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» повідомлено, у підприємства відсутня можливість надати запитувані документи.
Також, позивач пояснює, що відносно ОСОБА_1 , адвокатом було направлено запит до ГУ ДПС у Дніпропетровській області та ТСЦ МВС №1248.
Проте, як зазначає позивач, з відомостей наданих вищезазначеними органами не вбачається наявності відносно ОСОБА_1 будь-яких зобов`язань.
Таким чином, відповідач вказує, що станом на сьогоднішній день виконавче провадження, на підставі якого накладено арешт на майно позивача було завершено та знищено, оскільки строк зберігання закінчився, а отже встановити хто був стягувачем по виконавчому провадженні не можливо.
Позивач наголошує, що з наданих доказів вбачається, що виконавче провадження в мажах якого було винесено обтяження №958743 від 04.03.2010 року, яким було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження закінчено та знищено, що підтверджується листом відповідача від 27.01.2023 року №3697.
Водночас відомості про арешт майна позивача на даний час міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуженням об`єктів нерухомого майна.
Позивач впевнений, що наявність арешту перешкоджає ОСОБА_1 користуватись своєю власністю на свій власний розсуд, що порушує його права.
18.07.2023 року відповідачем до суду надані письмові пояснення, які долучені до матеріалів справ.
Так, відповідач в письмових поясненнях зазначає, що виконати ухвалу суду від 19.06.2023 року Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не має можливості встановити повні дані виконавчого провадження за яким виносилась постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції від 03.03.2023 року №АЕ912991 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , оскільки перевіркою даних в автоматизованої системі виконавчого провадження, а також перевіркою книг передачі виконавчих проваджень державному виконавцю відсутні будь-які дані щодо виконавчих проваджень на боржника ОСОБА_1 .
Крім цього, відповідач повідомив, що станом на 16.03.2023 року у Криворізькому відділі державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відсутні відкритті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Також, відповідач повідомляє, що перевіркою даних Єдиного державного реєстру боржників встановлено, що скаржник в даному реєстрі не перебуває.
Крім того, відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 342309128) накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме, невизначене майно, все нерухоме майно.
Вказане обтяження було зареєстровано 04.03.2010 року за №9587543, реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний цент» Міністерства юстиції на підставі постанови Відділення державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції №А912991 від 03.03.2010 року.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що 25.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Листом Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.01.2023 року №3697 повідомлено позивача, що на виконанні відділі ДВС перебувало на виконанні виконавче провадження, за яким боржником був ОСОБА_1 , в рамках якого державним виконавцем винесено обтяження №9587543 від 04.03.2010 року.
Крім того, повідомлено, що детальну інформацію надати не можливо, оскільки згідно пп. 9.9-9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008, вищевказане виконавче провадження, яке перебувало на виконанні у відділі до 2017 року знищено, у зв`язку з закінченням строку зберігання.
Також, виконавчий орган повідомив, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернулася до суду з позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Межі повноважень, підстави та способи їх реалізації державними виконавцями та приватними виконавцями встановлені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року.
Статтею 1 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (чинного на час накладення арешту), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Статтею 40 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Водночас, наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5 затверджено Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, відповідно до пункту 1 розділу Х та пункту 1 розділу ХІ якого, завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Таким чином, як Законом № 606-XIV, так Законом №1404-VІІІ передбачено, що після закінчення виконавчого провадження за загальним правилом державним виконавцем повинні вживатись заходи щодо зняття арешту з нерухомого майна боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження.
Всупереч означеному, відповідачем не були вжиті відповідні дії щодо зняття арешту з нерухомого майна позивача. Тобто, під час завершення відповідного виконавчого провадження, яке на даний час є знищеним, арешт з нерухомого майна позивача не був знятий.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків, як це мало місце у цій справі.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання зняття арешту з майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1404-VІІІ про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV державним реєстратором є, зокрема, державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11.09.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька