Справа № 520/12139/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 р. Справа № 520/12139/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 10.04.23 по справі № 520/12139/22

за позовом Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)" (далі за текстом позивач, ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.10.2022 № 00/5712/1817 про зобов`язання сплатити штраф з ПДВ у розмірі 91313,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про застосування до ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)" штрафних санкцій у розмірі 91313,95 грн за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ), як такого, що винесено поза межами строку притягнення до відповідальності, передбаченого приписами статті 102 ПК України.

Також вказав, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України, на підставі якого на позивача накладено штрафні санкції за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Разом з тим, акт камеральної перевірки від 31.01.2022 не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 50.1 статті 50, пунктів 57.1, 57.3 статті 57 Податкового кодексу України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.3 статті 124 Податкового кодексу України.

Окремо зауважив, що застосування пункту 124.3 статті 124 Податкового кодексу України до тих податкових правопорушень, котрі були скоєні до 01.01.2021, прямо суперечить статті 58 Конституції України. Отже, правова норма, на підставі якої позивача притягнуто до фінансової відповідальності, обрана необґрунтовано, без дотримання всіх вимог чинного законодавства, а штраф застосований без доведення наявності умислу та вини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/12139/22 в задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" (вул. Таджицька, буд. 17,м. Харків,61089) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та викладення в оскаржуваному рішенні висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 520/26461/21, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що Верховний Суд неодноразово за результатами правового аналізу норм Податкового кодексу України, зокрема, у постановах від 10.05.2018 у справі № 820/3544/17, від 05.07.2019 у справі № 820/11541/13-а, від 24.11.2020 у справі № 520/13377/19, вказував, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України, то відповідно штрафні санкції можуть бути застосовані у межах 1095 днів, з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Таким чином накладення на позивача штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за рішеннями про розстрочення (відстрочення) податкового боргу Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927 (№ 9 від 30.06.2014), Наказ ДПА України від 07.12.10, № 927 (№ 2а7166/110 від 25.01.2013), Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927 (№ 2а-7166/11 від 25.01.2013) відбулося вочевидь поза межами строку 1095 днів, визначеного статтею 102 ПК України, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у частині нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених зобов`язань по вказаним рішенням.

Вказав, що судом першої інстанції не звернуто увагу, що наведені відповідачем в акті обставини є загальними умовами, які існують для всіх платників податків, відтак жодним чином не доводять факт наявності у позивача реальної можливості вжити заходи зі своєчасної сплати ПДВ та не містять жодної вказівки та, відповідно, доказу, щодо наявності умислу на вчинення дій щодо несплати (несвоєчасної сплати) такого податку. Сам по собі факт несвоєчасної сплати грошового зобов`язання не свідчить про умисне недотримання позивачем правил та норм ПК України та невжиття відповідних заходів в цій частині. Отже, враховуючи вищенаведене, відповідачем не наведено належних та вмотивованих обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 57.1 статті 57 ПК України, що унеможливлює застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.3 статті 124 ПК України.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2022 Головним управлінням ДПС у Харківській області було проведено камеральну перевірку Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт перевірки від 31.01.2022 № 2211/20-40-18-17-03/08680885.

Висновками акту від 31.01.2022 № 2211/20-40-18-17-03/08680885 було встановлено, що Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" несвоєчасно сплачено узгоджені податкові зобов`язання з податку на додану вартість, визначені у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період: січень 2019 року, лютий 2019 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, Наказ ДПА України від 07.12.2010 року № 927 (№ 9 від 30.06.2014), рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, Наказ ДПА України від 07.12.2010 року № 927 (№2а-7166/11 від 25.01.2013), чим порушено п. 50.1 ст. 50, п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 Податкового Кодексу України.

03.10.2022 відповідачем було винесено податкове повідомлення рішення № 00/5712/1817 про зобов`язання позивача сплатити штраф у розмірі 91313,95 грн за порушення строків сплати сум грошових зобов`язань з ПДВ.

Позивач, не погодившись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 03.10.2022 року № 00/5712/1817, направив до ДПС України скаргу від 11.10.2022 № 5/9/П-157-A-2-21 про скасування податкового повідомлення рішення від 03.10.2022 № 00/5712/1817.

Рішенням ДПС від 07.12.2022 № 16101/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарги, скаргу Підприємства Харківської виправної колонії (№43) залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, звернувся до суду з цим позовом про визнання його протиправним та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, а також з того, що у ході проведення камеральної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати зобов`язання з ПДВ було встановлено факт порушення позивачем строків сплати податкового зобов`язання, отже, розрахунок штрафних санкцій складено відповідно до вимог ст. 124 ПКУ. За висновками суду невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статтях 16, 36 ПК України, відтак, у спірних правовідносинах позивач затримав сплату за узгодженими податковими зобов`язаннями на досить великий строк, що саме свідчить про невжиття позивачем достатніх заходів щодо дотримання норм ПК України.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.05.2018 року у справі № 802/777/16-а, суд вказав, що судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, тому податковим органом відповідно до п. 124.3 ст. 124 ПК України правомірно було винесено податкове повідомлення-рішення від 03.10.2022 року № 00/5712/1817.

Щодо застосування штрафних санкцій в межах строку 1095 днів, визначених ст. 102 ПКУ, суд вказав, що Верховний Суд у постанові від 10.12.2019 у справі № 821/865/16 дійшов висновку, що податковий борг за рішенням суду стягується до повного його погашення без застосування строків давності, визначених статтею 102 ПКУ. Судом враховано, що у Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" за судовими рішеннями виник борг, що не спростовується позивачем, що є порушенням ч. 57.1, ч. 57.3 ст. 57 ПКУ.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.

Цим Кодексом передбачено функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 ПК України).

Зокрема, як встановлено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У розумінні підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

На виконання приписів підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За змістом положень статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно зі статтею 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно пункту 57.3 статті 57 ПК України до у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктами 76.2 та 76.3 статті 76 ПК України передбачено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст. 86 цього Кодексу. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу.

Водночас відповідно до ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього Кодексу (стаття 114 ПК України).

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що контролюючий орган має право провести камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, тобто до закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, тобто виключно в межах зазначеного строку контролюючий орган має право притягнути платника податків до фінансової відповідальності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.07.2019 по справі № 820/11541/13-а.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням відповідачем нараховано штрафні санкції за порушення позивачем граничних строків сплати узгоджених зобов`язань, зокрема,

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927)(№2а7166/110), граничний термін сплати зобов`язання - 25.01.2013, дата сплати 26.11.2021, кількість днів прострочення 3588;

податкова декларація з податку на додану вартість, граничний термін сплати зобов`язання - 18.02.2019, дата сплати 26.11.2021, кількість днів прострочення 1001;

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 9 (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927), граничний термін сплати зобов`язання - 30.06.2014, дата сплати 28.12.2021, кількість днів прострочення 2738;

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 9 (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927), граничний термін сплати зобов`язання - 30.06.2014, дата сплати 28.12.2021, кількість днів прострочення 2738;

податкова декларація з податку на додану вартість, граничний термін сплати зобов`язання - 20.03.2019, дата сплати 28.12.2021, кількість днів прострочення 1004;

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 9 (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927), граничний термін сплати зобов`язання - 30.06.2014, дата сплати 28.12.2021, кількість днів прострочення 2738;

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 9 (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927), граничний термін сплати зобов`язання - 30.06.2014, дата сплати 28.12.2021, кількість днів прострочення 2738;

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 9 (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927), граничний термін сплати зобов`язання - 30.06.2014, дата сплати 28.12.2021, кількість днів прострочення 2738;

податкова декларація з податку на додану вартість, граничний термін сплати зобов`язання - 18.02.2019, дата сплати 26.11.2021, кількість днів прострочення 1015;

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927)(№2а7166/110), граничний термін сплати зобов`язання - 25.01.2013, дата сплати 26.11.2021, кількість днів прострочення 3406;

за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 9 (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927), граничний термін сплати зобов`язання - 30.06.2014, дата сплати 28.12.2021, кількість днів прострочення 2738.

Враховуючи, що останніми днями граничного строку сплати грошових зобов`язань за рішенням суду про розстрочення ( відстрочення) податкового боргу є 30.06.2014, 25.01.2013, дату складення акту № 2211/20-40-18-17-03/08680885, яким встановлено несвоєчасну сплату позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ (31.01.2022), а також дату винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (03.10.2022), слід дійти висновку, що накладення на позивача штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за рішеннями про розстрочення (відстрочення) податкового боргу у справах № 9, № 2а-7166/110 відбулося вочевидь поза межами строку 1095 днів, визначеного статтею 102 ПК України, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у частині нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених зобов`язань по вказаним рішенням.

Разом з цим, судом першої інстанції жодним чином не надано оцінки факту недотримання контролюючим органом 1095 для накладення штрафних санкцій на позивача, натомість зроблено помилковий висновок про неможливість застосування вимог ст. 102 ПК України до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10.12.2019 у справі №821/865/16 щодо можливості стягнення податкового боргу за рішенням суду до повного його погашення без застосування строків давності, визначених статтею 102 ПК України, оскільки у даній справі спірні правовідносини виникли з приводу притягнення позивача до відповідальності за порушення граничних термінів сплати податкових зобов`язань, поза межами встановленого законом строку, а не щодо стягнення податкового боргу.

Щодо правомірності визначення штрафу за порушення термінів сплати у розмірі 50% на підставі пункту 124.3 статті 124 ПК України колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що застосовуючи до позивача штрафні санкції у вказаному розмірі за порушення пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України, яке полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ, відповідач послався на умисність такого діяння.

Відповідно до пункту 124.1. статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положеннями пункту 124.2 статті 124 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог пункту 124.3 статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Тобто, з наведеного слідує, що накладення штрафу за пунктом 124.3 статті 124 ПК України можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Варто зазначити, що ПК України не містить визначення поняття «вина», однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 ПК України, відповідно до яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, ПК України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого платника податків не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

При цьому, слід зауважити, що положеннями пункту 109.3 статті 109 ПК України передбачено, що у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Таким чином, аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язковість доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Так, в акті перевірки відповідач в якості обставин, які свідчать про можливість виконання позивачем обов`язку зі своєчасної сплати податкових зобов`язань з ПДВ зазначає:

- наявність в Кодексі інформації про граничні строки подання податкової звітності;

- наявність у офіційних джерелах інформації про рахунки на які здійснюється погашення податкового зобов`язання;

- відсутність з боку платника податків інформування контролюючого органу про обставини, які звільняють від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань;

- обізнаність платника податків із наявністю обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання (якщо платник сплатив суму податкового зобов`язання за вищевказаний період із запізненням, тобто, він усвідомлював, що такий обов`язок в нього існує);

- платником податків було самостійно визначено суму податкового зобов`язання, тобто на етапі підготовки податкової звітності платник усвідомлював про обов`язок в подальшому сплатити дані зобов`язання.

При цьому також вказано (у висновках акту), що наявна належна та допустима доказова база свідчить про те, що платник мав можливість для дотримання встановленого порядку, проте свідомо це ігнорував.

Колегія суддів вважає, що наведені відповідачем в акті обставини є загальними умовами, які існують для всіх платників податків, відтак жодним чином не доводять факт наявності у позивача реальної можливості вжити заходи зі своєчасної сплати ПДВ та не містять жодної вказівки та, відповідно, доказу, щодо наявності умислу на вчинення дій щодо несплати (несвоєчасної сплати) такого податку.

Сам по собі факт несвоєчасної сплати грошового зобов`язання не свідчить про умисне недотримання позивачем правил та норм ПК України та невжиття відповідних заходів в цій частині.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2022 у справі № 520/26461/21 було встановлено, що відповідно до копій постанов державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у ВП № 61560170 та № 61560386 від 30.03.2020 про накладення арешту на грошові кошти ДП "Підприємство ДКВС (№ 43), що містяться на рахунках у АТ "УкрСиббанк» (а.с. 50-51, 54-55), підтверджена відсутність у позивача з 30.03.2020 можливості своєчасно сплатити грошові зобов`язання, що в свою чергу також вплинуло на належне виконання обов`язку зі сплати податків.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не наведено належних та вмотивованих обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 57.1 статті 57 ПК України, що виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.3 статті 124 ПК України.

Також варто зазначити, що не вбачається можливим встановлення у межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

За відсутності повноважень контролюючого органу встановлювати в межах камеральної перевірки винність та умисність діянь позивача зазначення відповідачем в акті про те, що позивач умисно не виконав податкового обов`язку, свідчить про внесення до такого акту завідомо неправдивих відомостей, тобто вчинення відповідачем службового підроблення. У даному конкретному випадку таке службове підроблення мало наслідком очевидний дефект у реалізації владної функції контролю за дотриманням податкової дисципліни, який не може бути усунутий адміністративним судом з огляду на положення статей 6, 8, 19, 124 Конституції України, частини першої та другої статті 2, абз.2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (що зумовлює неможливість підміни судом у ході відправлення правосуддя досягнутих контролюючим органом процедурних результатів функції контролю) та на неприпустимість зміни судом юридичних та фактичних мотивів вчинення управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації за рахунок іншої кваліфікації/перекваліфікації, як складу податкового правопорушення, так і обставин скоєння протиправного діяння.

Вказана обставина є окремою, самостійною і цілком достатньою підставою для визнання протиправним оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували правомірність накладення на позивача штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 03.10.2022 № 00/5712/1817.

З огляду на викладене, враховуючи недоведення відповідачем наявності передбачених законодавством умов для нарахування позивачу штрафних санкцій у розмірах, встановлених пунктом 124.3 статті 124 ПК України, а також порушення контролюючим органом визначеного статтею 102 ПК України граничного 1095-денного строку для застосування фінансових санкцій, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.10.2022 № 00/5712/1817, яким визначено грошове зобов`язання у розмірі 91313,95 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 зазначеним вимогам ст. 242 КАС України не відповідає.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

В силу приписів частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на наведене, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/12139/22 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)") до ГУ ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.10.2022 № 00/5712/1817 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 91313,95 грн за порушення строків сплати сум грошових зобов`язань з ПДВ.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з платіжними інструкціями від 28.12.2022 (а.с. 41) та від 09.05.2023 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481 грн та за подання апеляційної скарги по справі № 520/12139/22 в розмірі 3721,50 грн.

Отже, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 6202,50 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Харківській області.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/12139/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою задовольнити позов Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43) до Головного управління ДПС у Харківській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.10.2022 № 00/5712/1817 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 91313,95 грн за порушення строків сплати сум грошових зобов`язань з ПДВ.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) на користь Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43) (61089, м. Харків, вул. Таджицька, 17, ) судовий збір у розмірі 6202 (шість тисяч двісті дві) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій