Справа № 203/1360/22
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1360/22
Провадження № 2-адр/203/2/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВЕ)

12.04.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №203/1360/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменка Руслана Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

28.03.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в системі «Електронний суд» звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пихтін Клим Володимирович (далі заявник, позивач, представник заявника, позивача) із заявою про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №203/1360/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці (далі відповідач-1), Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменка Руслана Валентиновича (далі відповідач-2) про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, в якій заявник просить суд:

- ухвалити додаткове рішення у справі №203/1360/22, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці Державної митної служби України (14017, Чернігівська область, м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 6, код ЄДРПОУ ВП 43985581) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування вимог заяви заявник зазначив, що рішенням суду від 21.03.2023 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменка Руслана Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, та скасовано постанову в справі про порушення митних правил №1113/10200/21 від 11.11.2021 року, винесену виконуючим обов`язки заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменка Руслана Валентиновича, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України, закрито справу про адміністративне правопорушення. Представник заявника, посилаючись на положення ст. ст. 132, 134, 139, 252 КАС України, вказав, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, що підтверджується копіями договорів про надання професійної правничої допомоги, специфікацій до них, актів наданих послуг.

З огляду на викладене, представник заявника звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі.

04.04.2023 року засобами електронного зв`язку та 10.04.2023 року засобами поштового зв`язку представник відповідача-1 ОСОБА_2 подала до суду клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, в якому зазначила, що договір не містить розміру суми договору, а у ньому лише передбачено, що розмір гонорару визначається за домовленістю сторін, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України. Крім того, предметом договору від 23.02.2022 року, який був наданий представником позивача, є надання правничої допомоги. Проте у жодному пункті договору не зазначено, що цей договір стосується саме надання позивачу послуг з ведення справи №203/1360/22. Оскільки надання правничої допомоги охоплюється загальною діяльністю адвоката, то витрати на надання таких послуг, на думку представника відповідача-1, не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи.

Також, як зазначила представник відповідача-1, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, адміністративна справа, що розглядалась, є справою незначної складності, оскільки предмет спору не є складним, не потребує вивчення обсягу фактичних даних, а обсяг складених адвокатом процесуальних документів не є значним. Крім того, представник відповідача-1 вважає, що по факту відбулось одне судове засідання, замість шести, про які зазначив представник позивача.

Тому, на думку представника відповідача-1, розмір витрат, понесених адвокатом, є дуже завищеним, бо представником позивача не було вчинено такого обсягу робіт у справі, за який виставлені такі завищені рахунки.

Крім того, представник відповідача-1 вказує, що представник позивача не надав суду документів на підтвердження оплати послуг, зазначених у договорі, специфікаціях по договору та актах надання послуг, зокрема фіскальних або касових чеків, накладних тощо. При цьому з наданих до матеріалів справи актів надання послуг відповідач вбачає, що ряд послуг, які надавались позивачу, дублюють одна одну та не мають впливу на хід розгляду справи, зокрема, вивчення матеріалів, вивчення судової практики. Такий вид послуг є подібним до послуг з підготовки позовної заяви, у процесі якої здійснюється формування позиції позивача до спірних правовідносин, спростування доводів відповідача-1, аналіз судової практики, формування доказової бази тощо.

З огляду на викладене вище, представник відповідача-1 просить суд відмовити у задоволенні вимог представника позивача про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Судове засідання з розгляду заяви було призначене на 12.04.2023 року.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні до суду не надсилали.

Суд на підставі положень статей 205, 229, 252 КАС України розглянув заяву за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, в межах розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

28.04.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 (представник позивача адвокат Пихтін Клим Володимирович) з адміністративним позовом до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменка Руслана Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1113/10200/21 від 11.11.2021 року, винесену виконуючим обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменком Русланом Валентиновичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 03.05.2022 року було поновлено позивачу строк для подання адміністративного позову та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Рішенням суду від 21.03.2023 року було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменка Руслана Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, та скасовано постанову в справі про порушення митних правил №1113/10200/21 від 11.11.2021 року, винесену виконуючим обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменком Русланом Валентиновичем, якою громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 34000,00 грн; провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн; зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути позивачу ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду копії: договорів про надання правничої допомоги №93 від 23.02.2022 року, укладених між фізичною особою ОСОБА_1 (позивач) та адвокатами Пихтіним К.В. та Козарь А.М., що діють на підставі Свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю №5966/10, виданого Радою адвокатів Київської області від 24.03.2017 року, та №002491, виданого Радою адвокатів Харківської області від 24.03.2017 року, відповідно; специфікацій №1 до договорів від 23.02.2022 року №93; актів надання послуг №1 від 24.03.2023 року, підписаних сторонами договорів; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Пихтіна К.В. від 24.03.2017 року, серії КС №5966/10, посвідчення адвоката Пихтіна К.В. №5966/10 від 24.03.2017 року; ордера на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Пихтіним К.В. від 26.04.2022 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №93 від 23.02.2022 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Козаря А.М. від 24.03.2021 року, серії ХВ №002491; ордера на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Козарем А.М. від 08.12.2022 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №93 від 23.02.2022 року.

Так, за умовами договорів про надання правової допомоги №93 від 23.02.2022 року, укладеного позивачем з адвокатами Пихтіним К.В. та Козарем А.М., які є ідентичними за змістом, розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої договором, встановлюється в розмірі, що визначається з домовленістю сторін; суми гонорару зазначаються адвокатом в актах про надання правової допомоги, які формуються ним в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту (уповноваженій особі клієнта) або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку за його місцезнаходженням; розмір гонорару не включає фактичні, пов`язані з виконанням доручень клієнта (відрядження, добові тощо), якщо інше не передбачено домовленістю сторін.

За відомостями зі специфікацій та актів надання послуг, адвокат Пихтін К.В. надав позивачу послуги з професійної правничої допомоги на загальну суму 9000,00 грн, а саме: первинна консультація з клієнтом та вивчення наданих ним документів та відомостей 1000,00 грн, вивчення судової практики з розгляду питань клієнта, ознайомлення з матеріалами справи у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська 1000,00 грн, підготовка позовної заяви та поданих разом з позовною заявою доказів, підготовка та подання до суду письмових пояснень 4000,00 грн, участь у судових засіданнях у справі №203/1360/22 (витрачений адвокатом час на явку у судові засідання у Кіровський районний суд м. Дніпропетровська: 12.05.2022 року, 02.08.2022 року, 20.10.2022 року) 3000,00 грн, загальна вартість робіт (послуг) склала 9000,00 грн та повністю сплачена клієнтом позивачем.

За відомостями зі специфікацій та актів надання послуг, адвокат Козарь А.М. надав позивачу послуги з професійної правничої допомоги на суму 3000,00 грн, а саме: участь у судових засіданнях у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська 08.12.2022 року, 22.02.2023 року та 21.03.2023 року у справі №203/1360/22 3000,00 грн та повністю сплачена клієнтом позивачем.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу ухвалення додаткового рішення.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

- на професійну правничу допомогу;

- сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

- пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

- пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначені такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, у свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається, виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні;

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

При цьому, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 06.03.2019 року, справа №922/1163/18.

Також відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 №904/4507/18).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477- IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Крім того, суд бере до уваги норму ст. 134 КАС України та правовий висновок Верховного Суду з приводу того, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплати відповідною стороною або третьою особою. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація витрат сторони, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа №815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа №826/841/17).

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4, 5 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Так, як видно з наданих представником позивача письмових доказів, позивачу були надані професійні правничі послуги адвокатами Пихтіним К.В. та Козарем А.М. та у специфікаціях, актах надання послуг викладені надані ними послуги на загальну суму 12000,00 грн. Вказана сума сплачена позивачем, відповідно до актів надання послуг.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача-1 на те, що представник позивача не довів належними та допустимими доказами факту сплати позивачем наданих йому правничих послуг. Оскільки Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а представник позивача надав суду акти надання послуг, в яких є підписи сторін та підтвердження оплати наданих позивачу послуг.

При цьому, як виснував Верховний Суд, у своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 16.04.2020 року по справі № 727/4597/19, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність, тому до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13, та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148. Останні не визначають порядку здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. При цьому відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видавати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку тощо), який і буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Отже, видані та складені адвокатами у справі №203/1360/22 у довільній формі акти надання послуг, в яких також зафіксовано факт оплати позивачем наданих йому правничих послуг та підтвердження адвокатами отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги, а також договори про надання правової допомоги, специфікації, суд оцінює як належні, допустимі та достатні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12000,00 грн.

Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача-1 щодо відсутності в умовах договорів про надання правничої допомоги умов про вартість наданих послуг. Оскільки чинне законодавство України не визначає таких вимог до укладення між сторонами договору про надання правничої допомоги, та такі умови у спірному випадку врегульовані у специфікаціях до договору, які є додатками до нього, а суми гонорару вказані в актах надання послуг. Суд виходить зі встановленого у договорі порядку розрахунків між сторонами, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Отже, сторона позивача надала суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обсягу наданих позивачу послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена позивачем.

З урахуванням критеріїв співмірності, розумності, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих позивачу послуг правничої допомоги, суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, є доведеною, співмірною, пропорційною до задоволеної частини позовних вимог, та відповідає принципу розумності. Тому, з огляду на встановлені судом обставини, рішення суду, докази, надані стороною позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача у повному обсязі.

V. Висновки суду за результатами розгляду заяви.

З огляду на встановлені судом обставини справи, докази, надані представником позивача на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення та відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, з урахуванням критеріїв співмірності, розумності та пропорційності.

Тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача у повному обсязі та ухвалити додаткове рішення в адміністративній справі.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 143, ч. ч. 3, 8 ст. 243, ст. 250, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №203/1360/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Чернігівської митниці Державної митної служби України Кузьменка Руслана Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил задовольнити повністю.

Стягнути з Державної митної служби України (адреса місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г; ) в особі Чернігівської митниці (адреса місцезнаходження ВП: 14017, Чернігівська область, м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 6; код ЄДРПОУ ВП 43985581) за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці Державної митної служби України (адреса місцезнаходження ВП: 14017, Чернігівська область, м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 6; код ЄДРПОУ ВП 43985581) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ф.М. Ханієва