Справа № 815/5156/16
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5156/16
05 вересня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд
у складі головуючого судді Завальнюка І.В.,
суддів - Лебедєвої Г.В., Самойлюк Г.П.,
при секретарі Гоменюк Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 13 січня 2017 року за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу від 02.09.2016, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У жовтні 2016 р. до Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:
визнати противоправним та скасувати наказ прокуратури Одеської області № 2078к від 02 вересня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської обласної прокуратури та з органів прокуратури;
поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та в органах прокуратури з 02 вересня 2016 року;
допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та в органах прокуратури з 02 вересня 2016 року;
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що жодних діянь, несумісних з посадою працівника прокуратури він не здійснював, оскаржуваний наказ прийнятий безпідставно, оскільки ні під час його прийняття, ні на даний час не існує вироку суду, а також жодного процесуального документа, який би підтверджував вину ОСОБА_1 у вчиненні будь-якого протиправного діяння. Спірний наказ прийнято без проведення ретельної перевірки та з порушенням презумпції невинуватості. Зазначені обставини підтверджуються ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, на час прийняття спірного наказу відповідач не провів, та навіть не призначив службову перевірку за фактом скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року залишено без змін.
01.08.2023 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2017 по справі № 815/5156/16 за нововиявленими обставинами, а саме з підстави, визначеної пунктом 2 частини 2 статті 361 КАС України.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2023, головуючим по справі визначено суддю Завальнюка І.В.
Ухвалою судді від 08.08.2023 ОСОБА_2 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України задоволено та поновлено строк на звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України; відкрито провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі № 815/5156/16.
28.08.2023 до суду від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України з підстав її необґрунтованості. Так, у заяві представника ОСОБА_1 не наведено жодних обставин, які б існували на момент ухвалення постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2017, але про які не було б відомо ані заявнику, ані суду. Навпаки, наведені в заяві обставини не свідчать про наявність істотних обставин та не підпадають під підстави для перегляду постанови суду за нововиявленими обставинами, які передбачені пунктом 2 частини 2 статті 361 КАС України, внаслідок урахування яких, адміністративний суд міг би суттєво змінити, або прийняти інше рішення, ніж те, яке вже було ним прийняте. Зокрема, Одеським окружним адміністративним судом при розгляді адміністративної справи № 815/5156/16 встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4, упродовж робочого часу 01.09.2016 безпідставно перебував у приміщенні по АДРЕСА_1 , а також той факт, що, використовуючи своє службове становище, вступив у позаслужбові стосунки з представником ТОВ «Маренеро» з метою одержання для себе і своєї дружини неправомірної вигоди грошової знижки на оренду приміщень. Службовою перевіркою було доведено факт порушення ОСОБА_1 положень ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, вимог статей 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 № 123, та вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури і є несумісними з перебуванням на роботі в органах прокуратури. За результатами перевірки комісія, яка проводила службове розслідування, дійшла висновку, що за допущені порушення ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності. Отже, судами під час розгляду справи встановлено, що наказ прокурора області від 02.09.2016 за № 2078к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», як підстава звільнення позивача, та характер накладеного дисциплінарного стягнення відповідають ступеню вини та характеру вчиненого позивачем проступку, через що, спірний наказ прокурора області судом визнано законним та обґрунтованим. При цьому, судами першої, апеляційної інстанцій, а також Верховним Судом при вирішенні адміністративної справи правомірно акцентовано увагу на тому, що відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності не може ототожнюватись з відсутністю факту порушення дисципліни. Порушення «Присяги працівника прокуратури» є окремою підставою для звільнення з органів прокуратури і у відповідних статтях Дисциплінарного статуту прокуратури України не йдеться про можливість застосування даної підстави для звільнення виключно в разі притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки вони не залежать одна від одної. Верховний Суд, надаючи оцінку законності ухваленим у цій справі судами попередніх інстанцій рішенням, у своїй постанові від 26.07.2019 зазначив, аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи, свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями КК України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.
Ухвалою суду від 05.09.2023 в задоволенні клопотання Одеської обласної прокуратури про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 13.01.2017 за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу від 02.09.2016, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.
Ухвалою суду від 05.09.2023, занесеною до протоколу судового засідання, здійснено заміну відповідача - прокуратури Одеської області на його правонаступника - Одеську обласну прокуратуру.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі № 815/5156/16 підтримала та просила задовольнити.
Представник Одеської обласної прокуратури в судовому засіданні проти перегляду рішення суду від 13.07.2017 по справі № 815/5156/16 заперечував з підстав, викладених у відзиві.
Вислухавши думки представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
З огляду на матеріали справи, з жовтня 2003 року ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури Одеської області. Наказом прокурора Одеської області від 15 березня 2016 року № 478к позивач призначений на посаду першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області. 02 вересня 2016 року прокурором Одеської області видано наказ № 2087к, яким позивача звільнено із займаної посади першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та з органів прокуратури за порушення ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить звання працівника прокуратури. Позивач, вважаючи незаконним і необґрунтованим наказ про звільнення, звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог по справі № 815/5156/16, суди виходили з того, що звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури є правомірним, здійснене уповноваженою на це посадовою особою, при наявності обставин скоєння позивачем дисциплінарних проступків, відповідає ступеню тяжкості скоєного, у зв`язку з чим, вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення його на посаді не підлягають задоволенню.
При цьому суди наголосили, що підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади слугувало тривале системне скоєння ним сукупності проступків, у тому числі порушення трудової дисципліни з корисних мотивів, а не скоєння кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється правоохоронними органами та ступінь його вини в цьому досліджується судом у кримінальному проваджені.
Так, ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та з органів прокуратури за скоєння проступку, який порочить звання працівника прокуратури.
Зі змісту спірного наказу від 02 вересня 2016 року № 2087к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» слідує, що приймаючи цей наказ відповідач керувався положеннями Закону № 1697-VII у частині підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та Дисциплінарним статутом прокуратури України щодо порядку звільнення позивача.
Наказом прокурора області від 02 вересня 2016 року № 392 утворено комісію для проведення службового розслідування обставин одержання першим заступником керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_1 неправомірної вигоди у вигляді грошової знижки на оренду приміщень, орендарем яких є його дружина ОСОБА_3 .
Підставою для проведення службового розслідування стало отримання інформації про затримання ОСОБА_1 01 вересня 2016 року під час скоєння злочину.
Одразу після підписання договору 01 вересня 2016 року о 17 годині першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області ОСОБА_1 затримано працівниками УСБУ в Одеській області у приміщенні по АДРЕСА_1 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням службового становища.
02 вересня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
За таких обставин, за результатами проведення службового розслідування було установлено факт вчинення ОСОБА_1 дій, які порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури і є несумісними з перебуванням на роботі в органах прокуратури.
Судами визнано необґрунтованими доводи позивача про те, що спірний наказ відповідача від 02 вересня 2016 року № 2087к прийнятий без проведення ретельної перевірки та з порушенням презумпції невинуватості, оскільки в наказі лише зазначено, що участь ОСОБА_1 в якості підозрюваного у кримінальному провадженні, розпочатого 06 липня 2016 року за частиною 3 статті 368 КК України підриває авторитет прокуратури і компрометує звання працівника прокуратури, при цьому не зазначено про обґрунтованість такої підозри в межах кримінального провадження.
Так само суди не погодилися з твердженнями сторони позивача про порушення основоположного принципу верховенства права презумпції невинуватості. Зокрема, позивач вважав, що за відсутності вироку суду в кримінальній справі, притягнення його до дисциплінарної відповідальності є неправомірним.
З цього приводу колегія суддів Верховного Суду в постанові від 26 липня 2019 р. зазначила наступне.
Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.
Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи, свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями КК України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.
Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
За результатами розгляду справи № 815/5156/16 суди всіх інстанцій дійшли висновку, що наказ Прокуратури Одеської області від 02 вересня 2016 року № 2078к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської обласної прокуратури та з органів прокуратури - прийнятий у спосіб, на підставі та в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.
За правилами частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.
Відповідно до пункту частини другої статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі.
Отже вбачається, що нововиявлені обставини це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: - існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; - на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; - істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової нові позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а та інших.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору. Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази. Зокрема, ними можуть бути завідомо неправдиві показання свідка в розглядаємій справі; завідомо неправильний висновок експерта; фальшиві документи або речові докази тощо.
У вказаному випадку у заяві представника ОСОБА_1 не наведено жодних обставин, які б існували на момент ухвалення постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2017, але про які не було б відомо ані заявнику, ані суду.
Навпаки, наведені в заяві обставини не свідчать про наявність істотних обставин та не підпадають під підстави для перегляду постанови суду за нововиявленими обставинами, які передбачені пунктом 2 частини 2 статті 361 КАС України, внаслідок урахування яких, адміністративний суд міг би суттєво змінити, або прийняти інше рішення, ніж те, яке вже було ним прийняте.
Зокрема, Одеським окружним адміністративним судом при розгляді адміністративної справи № 815/5156/16 встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4, упродовж робочого часу 01.09.2016 безпідставно перебував у приміщенні по АДРЕСА_1 , а також той факт, що, використовуючи своє службове становище, вступив у позаслужбові стосунки з представником ТОВ «Маренеро» з метою одержання для себе і своєї дружини неправомірної вигоди грошової знижки на оренду приміщень.
Службовою перевіркою було доведено факт порушення ОСОБА_1 положень ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, вимог статей 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 № 123, та вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури і є несумісними з перебуванням на роботі в органах прокуратури.
За результатами перевірки комісія, яка проводила службове розслідування, дійшла висновку, що за допущені порушення ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності.
Отже, судами під час розгляду справи встановлено, що наказ прокурора області від 02.09.2016 за № 2078к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», як підстава звільнення позивача, та характер накладеного дисциплінарного стягнення відповідають ступеню вини та характеру вчиненого позивачем проступку, через що, спірний наказ прокурора області судом визнано законним та обґрунтованим.
При цьому, судами першої, апеляційної інстанцій, а також Верховним Судом при вирішенні адміністративної справи правомірно акцентовано увагу на тому, що відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності не може ототожнюватись з відсутністю факту порушення дисципліни. Порушення «Присяги працівника прокуратури» є окремою підставою для звільнення з органів прокуратури і у відповідних статтях Дисциплінарного статуту прокуратури України не йдеться про можливість застосування даної підстави для звільнення виключно в разі притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки вони не залежать одна від одної.
Верховний Суд, надаючи оцінку законності ухваленим у цій справі судами попередніх інстанцій рішенням, у своїй постанові від 26.07.2019 зазначив, аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи, свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями КК України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.
Доводи заяви представника ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами фактично базуються помилковому на ототожненні відсутності підстав для притягнення до кримінальної відповідальності з відсутністю факту порушення дисципліни.
При цьому, заява про перегляд постанови за нововиявленими обставинами не містить фактичних даних, які б свідчили про наявність підстав, визначених пунктом 2 частини 2 статті 361 КАС України.
Так, як вже зазначалось, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до пункту 2 частини 2 статті 361 КАС України є встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі.
З вказаної норми слідує, що підставою для перегляду рішення за цим пунктом має бути виключно обвинувальний вирок суду, яким особу визнано винуватою або ухвала про закриття кримінального провадження та звільнення винної особи від кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу відносно свідка, експерта, перекладача або інших осіб, які надавали у цій адміністративній справі відповідно свідчення, висновок або здійснювали переклад.
У заяві ж представник ОСОБА_1 посилається на виправдувальний вирок відносно позивача у адміністративній справі, якій не є тією підставою, з якою закон пов`язує можливість перегляду остаточного судового рішення на підставі пункту 2 частини 2 статті 361 КАС України.
У своїй заяві представник ОСОБА_1 посилається також на те, що виправдувальним вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 у справі № 523/1545/17 начебто встановлено фальшивість письмових, речових чи електронних доказів, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення у справі № 815/5156/16.
Натомість вивченням вказаного вище вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 встановлено, що у межах відповідного кримінального провадження вирішувалося лише питання щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.
Цим вироком жоден з доказів не визнавався фальшивим (у тому числі з тих доказів, які були досліджені адміністративним судом у рамках справи № 815/5156/16).
Визнання судом кримінальної юрисдикції при розгляді справи № 523/1545/17 деяких доказів, наданих стороною обвинувачення, недопустимими через недотримання стороною обвинувачення вимог кримінального процесуального закону (зокрема, вимог статті 290 КПК України щодо відкриття матеріалів НСРД) не робить ці докази фальшивими у розумінні пункту 2 частини 2 статті 361 КАС України.
Отже, фактично вбачається, що за відсутності обвинувального вироку, яким би було встановлено факт завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, яким надавалась оцінка у цій адміністративній справі та на яких ґрунтувалось би судове рішення, в даному випадку має місце лише переоцінка доказів судом іншої юрисдикції та нові докази, що не підпадає під підстави перегляду рішення за нововиявленими обставинами за пунктом 2 частини 2 статті 361 КАС України.
Згідно з практикою Верховного Суду правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, адміністративного суду. не обов`язковою для
Частиною четвертою статті 361 КАС визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Наведене свідчить, що обставини, які по іншому оцінені судом кримінальної юрисдикції після ухвалення адміністративним судом рішення, не можуть визнаватися нововиявленими.
Більш того, вирішення питання кримінального судочинства про винуватість чи невинуватість особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, здійснюється тільки судом на основі доказів, досліджених в ході судового розгляду.
Натомість, підставою для винесення прокуратурою області, як відповідачем у справі, спірного наказу слугували обставини недодержання позивачем вимог ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, тобто в рамках розгляду адміністративної справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в частині порушення норм професійної етики.
Зокрема було установлено, що позивачем під час позаслужбового спілкування та телефонних розмов з представником ТОВ «Маренеро» порушено норми професійної етики в частині обов`язку уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість i об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, а також в частині обов`язку недопущення дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури.
Факт встановлення наявності позаслужбових зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 компрометував звання працівника прокуратури та підривав авторитет органів прокуратури в цілому.
Також варто зауважити, що ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу юридичної визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду (принцип res judicata). Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі Ryabykh v. Russia та від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
У рішеннях ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі Pravednaya v. Russia та від 06.12.2005 у справі Popov v. Moldova зазначено, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
У § 33 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин на час розгляду справи та що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі та суду.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.
Закон вимагає, щоб судочинство здійснювалося у чіткій відповідності до норм процесуального права і будь-яке суттєве відступлення від цих норм призводить до необґрунтованості рішення.
Перелік підстав, наведений у пунктах другої частини статті 361 КАС України, має оціночний характер тих юридичних фактів, які мають істотне значення для вирішення справи по суті і які існували під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Підсумовуючи викладене,наведені у заяві представника ОСОБА_1 доводи не мають ознак нововиявлених обставин, про них було відомо сторонам та їх було досліджено адміністративним судом, вони не підпадають під підстави перегляду рішення за нововиявленими обставинами за пунктом 2 частини 2 статті 361 КАС України.
Доводи заяви представника ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами були б слушними лише у тому випадку, коли ОСОБА_1 було б звільнено з посади та органів прокуратури на підставі ст. 56 Закону України «Про прокуратуру», яка регламентує звільнення прокурора у разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього.
При цьому звернення із даною заявою фактично є інтенцією представника ОСОБА_1 ініціювати повторне судове провадження за спором, який вже вирішений остаточним рішенням, що набрало законної сили.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Brumarescu v. Romania" від 28 листопада 1999 року наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів".
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення ЄСПЛ у справі "Ryabykh v. Russia" від 24 липня 2003 року).
Отже суд приходить до висновку про те, що зазначені у заяві про перегляд постанови за нововиявленими обставинами вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви сторони позивача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2017 по справі № 815/5156/16, у зв`язку із чим остання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 248, 361, 367, 369 КАС України, суд
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 13 січня 2017 року за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу від 02.09.2016, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 11.09.23.

Головуючий суддя І.В. Завальнюк

Суддя Г.В.Лебедєва

Суддя Г.П. Самойлюк