Справа № 160/5278/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2023 року Справа № 160/5278/23
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Луніна О.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
1) визнати протиправними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427, Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646, у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , щодо:
- підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, винесення, видання, надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 68039596 від 09.03.2023 року;
2) скасувати постанову про закінчення ВП №68039596 від 09.03.2023 року;
4) стягнути солідарно з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427, Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , моральну шкоду в сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до канцелярії суду:
1) доказів на підтвердження повноважень представника позивача - Чернеша Дмитра Сергійовича представляти інтереси позивача - ОСОБА_1 саме у адміністративних справах станом на 17.03.2023 року (дата підписання позову), у відповідності до вимог ст.ст. 55, 59 Кодексу адміністративного судочинства України;
2) адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням норм ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:
- змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів окремо із зазначенням якого відповідача дії і які саме він просить суд визнати протиправними.
- із зазначенням у позові викладу обставин, якими позивач обґрунтовує суму моральної шкоди та наданням відповідних доказів, згідно п.4, п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.
31.03.2023 року на виконання ухвали суду позивачем надано адміністративний позов в новій редакції від 31.03.2023 року, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії:
1) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;
2) Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;
3) Державна казначейська служба України, ідентифікаційний код юридичної особи -37567646;
- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №68039596 від 09.03.2023 року;
- стягнути солідарно з:
1) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;
2) Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ідентифікаційний код юридичної особи 21910427;
3) Державна казначейська служба України ідентифікаційний код юридичної особи 37567646,
на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , моральну шкоду в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.06.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року в справі №160/5278/23 скасовано. Справу № 160/5278/23 направлено для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду: копій позовної заяви, а також належним чином засвідчених копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Луніної О.С. у справі №160/5278/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто заявнику без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року відкрито провадження у справі №160/5278/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи з урахуванням положень статті 287 КАС України.
Суд розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені в позовній заяві в редакції від 31.03.2023 року.
08.09.2023 року до суду надійшли заперечення від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у яких відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.
Відповідач-3 своїм правом на подання відзиву не скористався та відзив на позовну заяву до суду не подав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову та відзиву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 160/12736/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в належному перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року, згідно довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/228 від 26.05.2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, оформленої та поданої по заяві ОСОБА_3 (представника в інтересах громадянина ОСОБА_1 ) від 14.08.2020 року № 4-991, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення, загальної суми в наступних розмірах: - посадовий оклад - 5220 гривень 00 копійок; - оклад за військове(спеціальне) звання майор - 1340 гривень 00 копійок; - процентна надбавка за вислугу років 40% - 2624 гривні 00 копійок; - премія 37,2% - 1941 гривня 84 копійки; -надбавка за особливості проходження служби 25,4% - 2332 гривні 74 копійки; - усього - 13458 гривень 58 копійок. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вище зазначене рішення набрало законної сили 16.11.2021 року.

На виконання вказаного рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом 12.12.2021 видано виконавчий лист № 160/12736/21 про зобов?язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року, згідно довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/228 від 26.05.2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, оформленої та поданої по заяві ОСОБА_3 (представника в інтересах громадянина ОСОБА_1 ) від 14.08.2020 року № 4-991, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення, загальної суми в наступних розмірах: - посадовий оклад - 5220 гривень 00 копійок; - оклад за військове(спеціальне) звання майор - 1340 гривень 00 копійок; - процентна надбавка за вислугу років 40% - 2624 гривні 00 копійок; - премія 37,2% - 1941 гривня 84 копійки; -надбавка за особливості проходження служби 25,4% - 2332 гривні 74 копійки; - усього - 13458 гривень 58 копійок, який пред`явлено до виконання.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68039596 з примусового виконання виконавчого листа №160/12736/21, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21.12.2021, відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

24.01.2022 року головним державним виконавцем на адресу Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено вимогу за № 02134/2026 про вжиття заходів, з метою фактичного виконання вимог виконавчого документа.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 0400-010901-8/54463 від 30.05.2022 року повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про наступне: «…На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 по справі № 160.12736/21 проведений перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 за № 640/5248/19 скасований Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649. Зазначений Порядок поширювався на рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (тобто після 01.01.2013), на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 по справі № 640/5248/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено, та пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «визнано протиправними та не чинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». Згідно з пунктом 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов?язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.. Доплата ОСОБА_1 за період з 01.04.2019 по 28.02.2022 у розмірі 95542,63 грн буде здійснена після виділення бюджетних асигнувань. Зважаючи на викладене, покладені судом зобов?язання вчинити дії виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.»

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області управління Міністерства юстиції листом № 02133/28428 від 12.12.2022 року повідомило ОСОБА_1 про те, що направляє на його адресу лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 0400-010901-8/54463 від 30.05.2022 року для ознайомлення та роз`яснено право на звернення до суду на підставі статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначений лист отриманий ОСОБА_1 03.01.2023, що підтверджується трекінгом Укрпошти № 492.

Державний виконавець вважаючи, що ним вчинені всі можливі дії для виконання судового рішення 09.03.2023 року прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважаючи вищезазначену постанову протиправною, звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що вказані дії (накладення штрафів та направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення) державним виконавцем у виконавчому провадженні № 68039596 всупереч Закону України «Про виконавче провадження» не вчинено.

Так, у силу вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

У той же час, суд звертає увагу, що лише вчинення виконавцем вичерпних заходів примусового виконання рішення суду може свідчити про правомірність такої постанови про закриття виконавчого провадження.

Розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Так, частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Водночас слід зауважити, що вчинені державним виконавцем виконавчі дії не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець здійснив всі необхідні заходи для перевірки виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/12736/21 від 21.12.2021 року у повному обсязі.

Крім того, посилання відповідача на те, що він повідомив ОСОБА_1 про можливість звернення до суду у відповідності до ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, є недоречними у спірних правовідносинах, зважаючи на те, що такі дії не відносяться до переліку виконавчих дій, обов`язок вчинення яких під час виконання судового рішення покладений на державного виконавця Законом України «Про виконавче провадження».

Слід зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача буде визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року, згідно довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3/228 від 26.05.2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/12736/21 від 21.12.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року, згідно довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3/228 від 26.05.2021 року.

Отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, жодними належними та допустимими доказами позивачем не обгрунтовано та не доведено порушення його прав саме Державною казначейською службою України, яку він визначив у якості відповідача-3.

Враховуючи обгрунтування позовних вимог, визначений позивачем склад відповідачів, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для окремого задоволення у межах цієї справи позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів та їх зобов?язання вчинити певні дії, зважаючи на те, що державний виконавець після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відновлює виконавче провадження та, відповідно, здійснює виконавчі дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження», направлені на примусове виконання виконавчого документа.

Стосовно вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 400 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

Також і відповідно до пункту 3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як встановлено зі змісту даного позову, позивач в обґрунтування стягнення компенсації за моральну шкоду посилається на те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/12736/21 від 21.12.2021 року в частині виплати нарахованого у розмірі 95542,63 грн боргу з пенсійних виплат до теперішнього часу не виконано, тому просить компенсувати йому моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

Однак, позивачем не надано жодних доказів характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач внаслідок вказаних дій (бездіяльності), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інших обставин.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення позивачу моральної шкоди за наведеними вище критеріями її оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між протиправністю дій та бездіяльності відповідачів та спричиненням моральної шкоди позивачеві у розмірі 400 000 грн, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень задоволенню не підлягають.

У зв`язку з викладеним, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині.

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про подання відповідачами звіту про повне виконання судового рішення протягом 3 (три) денного строку з моменту набрання законної сили, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою та другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Однак, в клопотанні позивачем не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач-1 не виконає рішення суду.

Оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення клопотання позивача та встановлення судового контролю у цій справі.

Зважаючи на те, що позивач, як інвалід 1 групи має пільгу, встановлену п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та за подання позовної заяви судовий збір не сплачував, у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження ВП №68039596 від 09.03.2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 272 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 287, 297 КАС України.

Суддя О.С. Луніна