Справа № 127/21792/23
Суддя: Вишар І. Ю.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/165/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2023 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Вишара І.Ю.,Дернової В.В.,
при секретарі Марунич М.О., за участю представника позивача Ібадова Е.Т., представника відповідача Цубера М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії БАД №350007 від 07.07.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-2, ч.8 ст.133-1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії БАД №350007 від 07.07.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-2, ч.8 ст.133-1 КУпАП.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Так, у постанові зазначено, що 07.07.2023 року, в м. Вінниці по вул. Київській, 8, позивач керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz SPRINTER 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , надаючи послуги з перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом 17А, не пройшов щозмінний перед рейсовий медичний та технічний огляд, чим порушив ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та перевозив пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що не передбачена технічною характеристикою, чим порушив п.21.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 121-2 ч. 8 ст.133-1 КУпАП

Представник позивача Ібадов Е.Т. позов підтримав в повному обсязі та просив задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзові на позов та просив відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.07.2023 року, в м. Вінниці по вул. Київській, 8, позивач керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz SPRINTER 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , надаючи послуги з перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом 17А, не пройшов щозмінний перед рейсовий медичний та технічний огляд, чим порушив ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та перевозив пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що не передбачена технічною характеристикою, чим порушив п.21.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 121-2 КУпАП, а тому відповідачем було винесено постановусерії БАД №350007 від 07.07.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-2, ч.8 ст.133-1 КУпАП, яка оскаржується.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначає, що законних підстав для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 133-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. не було, а тому позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та просить її скасувати.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Так, приписами статтей 9 і 10 КУпАП визначено, що під адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.1, 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23, п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що постанова містить посилання про порушення позивачем ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.21.1. ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121-2, ч. 8 ст.133-1 КУпАП.

Спірна постанова містить посилання на порушення позивачем ч.8 ст. 133-1 КУпАП (зберігання транспортних засобів, що використовуються для перевезення пасажирів на комерційній основі, поза встановленими місцями їх стоянки), в той же час в п.5 спірної постанови інспектор посилається на те, що позивач не пройшов медичного перед рейсового огляду, а транспортний засіб передрейсового технічного контролю.

Крім того в п.7 спірної постанови не зазначено відомостей про наявність доказів, на яких зафіксовано правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Так, згідно з оскаржуваної постанови, 07.07.2023 року, в м. Вінниці по вул. Київській, 8, позивач керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz SPRINTER 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , надаючи послуги з перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом 17А, не пройшов щозмінний перед рейсовий медичний та технічний огляд, чим порушив ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та перевозив пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що не передбачена технічною характеристикою, чим порушив п.21.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 121-2 КУпАП, а тому відповідачем було винесено постановусерії БАД №350007 від 07.07.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-2, ч.8 ст.133-1 КУпАП, яка оскаржується..

Згідно із вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із п. 21.1 ПДР України дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

Згідно ч. 9 ст.35 Закону України «Про автомобільний транспорт» на міжнародних та міжміських маршрутах дозволяється перевозити пасажирів з обов`язковим наданням їм місць для сидіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 11.11.2005 р., транспортний засіб марки Mercedes-Benz SPRINTER 308 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , має 18 місці без водія (висновок №125088 від 03.11.05).

Так, враховуючи положення ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції фотозйомки та відеозапису.

З наведеного вбачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції фотозйомки та відеозапису.

На підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем в якості доказу до відзиву надано відеозапис правопорушення.

Із переглянутих судом дисків DVD-R не можливо встановити, яку кількість пасажирів перевозив позивач, а відтак не можливо встановити факт порушень позивачем ПДР України.

Ураховуючи, що під час судового розгляду справи факту порушення позивачем вимог п. 21.1 ПДР України не встановлено, суд дійшов висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП.

Так, представниками відповідачів в підтвердження обґрунтувань винесеної постанови надано відзив, інших доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненому правопорушенні, які б свідчили про вчинення ним порушення правил дорожнього руху, поліцейським не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі не було надано належних доказів, в розумінні ст.251 КУпАП, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 та ч.8 ст.133-1 КУпАП, а відтак відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваної постанови.

Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, наведені позивачем обставини не спростовані відповідачем, суду не представлено доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові в справі про адміністративне правопорушення.

Отже, відповідачем не було доведено правомірність прийнятої постанови серії БАД №350007 від 07.07.2023 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Натомість позивачем до позову додано копію подорожнього листа №00572, копію журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв, згідно якого, 07.07.2023 пройдено необхідний огляд, а також надано протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01149-00601-23 від 30.06.2023.

З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 та ч.8 ст.133-1 КУпАП, не доведена. Доказів, які підтверджували б факт вчинення позивачем правопорушення, судом не здобуто.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова БАД №350007 від 07.07.2023 у справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, є незаконною та необґрунтованою, оскільки при її винесенні не виконано усі вимоги чинного законодавства та не з`ясовано усіх обставин справи, крім того постанова має розбіжності в обставинах та посиланнях викладених в ній, а тому постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень, а саме Управління патрульної поліції у Вінницькій області, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 19, 46, 77, 132, 139, 243, 250, 257, 259, 271, 286, 294 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії БАД №350007 від 07.07.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-2, ч.8 ст.133-1 КУпАП задовольнити.

Постанову Інспектора ВБДР УПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтената поліції Ясинецького Руслана Сергійовича серії БАД №350007 від 07.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-2, ч.8 ст.133-1 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 536 (пятсот тридяцять шість) гривень 80 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя