Справа № 520/11247/22
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

05 вересня 2023 року справа № 520/11247/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Григоров Д.В.,

при секретарі судового засідання - Сабельнік Б.В.,

за участю: представників позивача - Бабич Ю.В., Новаков А.І.,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3,м. Київ,03048, ) третя особа: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченка, буд. 315-А,м. Харків,61033, )

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в якому просила суд:

- визнати протиправним (незаконним) та скасувати Наказ про застосування дисциплінарного стягнення від 07.09.2022 № 509, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним (незаконним) та скасувати Наказ по особовому складу від 29.09.2022 №1256 о/с, що прийнятий у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення та згідно з яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.09.2022 по день поновлення на службі в поліції;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по справі на оплату наданої правової (правничої) допомоги у розмірі 40 000 грн.

Ухвалою суду від 27.12.2022р. відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 18.01.2023р. позовну заяву було залишено без розгляду з підстав пропущення позивачкою строку для звернення до суду, за відсутності підстав для його поновлення. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023р. ухвалу від 18.01.2023р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Скасовуючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 4 ст. 123 КАС України та надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності.

З урахуванням наведеного ухвалою суду від 25.07.2023р. позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачці надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій викласти інші причини для поновлення цього строку.

На виконання вказаної ухвали представником позивачки - адвокатом Бабичем Ю.В. 02.08.2023р. було надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, за доводами якої заявник вказав, що позивачка була ознайомлена з оскаржуваними в даній справі наказами 29.09.2022р., проте скористалася можливістю оскаржити застосоване до неї дисциплінарне стягнення шляхом подання рапорту до керівника з приводу перегляду та скасування дисциплінарного стягнення, в зв`язку з чим 03.10.2022р. звернулася до Голови Національної поліції України з відповідним рапортом, відповідь на який не отримала.

На переконання адвоката в даному випадку слід застосувати положення ч. 4 ст. 122 КАС України та виходити з того, що оскільки відповідь на свій рапорт позивачка не отримала, строк звернення до суду слід обраховувати не відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 122 КАС України, тобто він становить шість місяців з дня звернення позивачки до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Таким чином, як стверджував адвокат, ОСОБА_1 строк звернення до суду не був пропущений.

Також адвокат вказав, що причини та підстави свого звільнення позивачка фактично усвідомила 25.11.2022р., коли на адвокатські запити представника отримала, зокрема, копію наказу від 07.09.2022р. № 509 та копію висновку службового розслідування відносно позивачки від 12.08.2022р. Копію наказу від 29.09.2022р. № 1256 о/с отримано не було. Після цього було складено позовну заяву, яку скеровано до суду 09.12.2022р.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, після отримання зазначеної заяви адвоката про поновлення строку звернення до суду, судом на 15.08.2023р. було призначено судове засідання з метою вирішення поданої заяви, в яке представники Грекової С.В., повідомлені про розгляд справи не прибули без зазначення причин. В зв`язку з цим судове засідання було відкладено на 05.09.2023р.

В судовому засіданні представники позивачки - адвокати Бабич Ю.В. та Новаков А.І. подану заяву про поновлення строку звернення до суду підтримали та просили її задовольнити. Представник відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув без повідомлення причин цього, клопотань про відкладення розгляду справи не надав, що не перешкоджає проведенню судового засідання. Так само до суду не прибув представник третьої особи.

Також в судовому засіданні адвокати Бабич Ю.В. та Новаков А.І. наполягали на неможливості розгляду заяви адвоката Бабича Ю.В. про поновлення строку звернення до суду, оскільки 31.08.2023р. адвокатом Бабичем Ю.В. до суду надано заяву про зупинення провадження у справі, обгрунтовану перебуванням ОСОБА_1 на службі в Збройних Силах України.

Заслухавши думку учасників процесу та перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, згідно наказу від 07.09.2022р. № 509 до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. В порядку реалізації вказаного дисциплінарного стягнення згідно наказу від 29.09.2022р. №1256 о/с позивачку звільнено зі служби в поліції. З обома наказами позивачка ознайомлена 29.09.2022р., про що свідчить вчинення особисто напису на примірнику кожного наказу. Вказані обставини позивачкою не заперечувалися.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту Національної поліції, затвердженого Законом України від 15.03.2018р. № 2337-VIII, поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

При визначенні поважності причин пропуску строку звернення до суду слід виходити з правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 31.05.2023р. у справі № 160/9356/22, згідно якої поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Також Верховний Суд зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Аналізуючи доводи, наведені адвокатом, суд констатує, що їх фактично було зведено до оскарження позивачкою спірних наказів згідно приписів Дисциплінарного Статуту Національної Поліції України, нерозуміння підстав звільнення та перебування у складі Збройних Сил.

Оцінюючи доводи поданої представником позивачки заяви та, зокрема, ті, що стосуються закону, який слід застосовувати в даному випадку, суд спирається на правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 120/7567/22 від 08.02.2023р., за якою Суд констатував, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут НП України.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).

У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Тобто у контексті цьому судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут НП України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Згідно із статтею 13 Дисциплінарного статуту НП України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Законодавцем внесено зміни до Дисциплінарного статуту НП України в період дії воєнного стану, зокрема, абзацом 1 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту НП України визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Тобто цим пунктом охоплено такі види дисциплінарних стягнень, як зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність.

Абзацом 2 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту НП України визначено, що у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд зазначає, що такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби мають бути реалізовані шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено частиною третьою статті 22 Дисциплінарного статуту НП України.

В даній справі судом встановлено, що позивачку було ознайомлено як з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, так і з наказом про реалізацію цього дисциплінарного стягнення 29.09.2022р. (а.с. 194 - 196, том 1). Доводи адвокатів про нерозуміння позивачкою причин звільнення та тривале листування з приводу надання копій оскаржуваних наказів є неспроможними та надуманими, оскільки за матеріалами справи ОСОБА_1 19.07.2022р. надала пояснення в межах проведення службового розслідування (а.с. 142-143), а відтак очевидно розуміла в зв`язку з чим проводиться службове розслідування та яке порушення їй інкримінується.

З урахуванням наведеного строк звернення позивачки до суду сплив 14.10.2022р., а до суду вона звернулася 09.12.2022р. (судом позовну заяву зареєстровано 12.12.2022р.)

Що стосується оскарження позивачкою наказу про звільнення до вищестоящого керівника шляхом подання рапорту, суд виходить з того, що таке оскарження відбулось за нормами Дисциплінарного статуту Національної поліції України, як спеціального закону, яким врегульовано спірні відносини.

Зокрема, ч. 1 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України вказує, що поліцейський має право подати рапорт про перегляд застосованого до нього дисциплінарного стягнення або його скасування протягом трьох днів з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку. За лінгвістичною конструкцією цієї норми вбачається, що нею визначено окрему можливість оскарження дисциплінарного стягнення до керівника посадової особи Національної поліції та додатково до суду, незалежно один від одного. При цьому, переривання або призупинення перебігу строку звернення до суду з урахуванням подачі рапорту Дисциплінарний статут не передбачає.

Таким чином, враховуючи те, що Дисциплінарним статутом Національної поліції України, як спеціальним законом, по іншому ніж КАС України врегульовано порядок судового оскарження дисциплінарного стягнення, одночасне застосування в даному випадку норм Дисциплінарного статуту та КАС України з цього питання не є можливим, тим більше, що ч. 4 ст. 122 КАС України вказує на подання саме скарги, проте не рапорту.

Крім того, як вбачається з копії рапорту ОСОБА_2 , направленого Голові Національної поліції України з приводу скасування накладеного дисциплінарного стягнення (а.с. 16-18), його позивачкою було подано з порушенням встановленого Дисциплінарним статутом терміну - 03.10.2022р., хоча граничним строком його подання було 01.10.2022р. В зв`язку з цим вона в рапорті просила поновити строк на його подання. Позивачкою не наведено доказів того, що вказаний строк їй було поновлено, Дисциплінарний статут можливість такого поновлення не передбачає.

В зв`язку з цим слід зауважити, що зазначаючи про нерозгляд Головою Національної поліції України рапорту як підставу для застосування в цьому випадку шестимісячного строку звернення до суду, заявник обов`язку Голови Національної поліції України щодо розгляду такого рапорту не наводить.

За сформульованим Верховним Судом у постанові від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20 правовим висновком саме позивач повинен довести дотримання строку звернення до суду, приєднавши до матеріалів позову докази або дотримання строку на звернення до суду або пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

За таких обставин у суду наявні підстави вважати такий рапорт нікчемним, а зазначення адвокатом Бабичем Ю.В. про обставини його нерозгляду Головою Національної Поліції України як факт дотримання строку звернення до суду свідомим намаганням ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи та штучним створенням підстав для необгрунтованого поновлення строку звернення до суду.

Що стосується перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил, суд ураховує, що згідно заяви про поновлення строку звернення до суду позивачка ОСОБА_2 вирішила вступити до Збройних Сил добровільно. Згідно матеріалів справи вбачається, що позивачка проходила різну фахову військову підготовку з 29.10.2022р. по 24.12.2022р., військову присягу прийняла 18.12.2022р. Військовий квиток видано 28.10.2022р.

Ті самі обставини встановлено згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.08.2023р. у справі № 520/5409/23.

В зв`язку із цим суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 зазначеного Закону, початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Таким чином суд нагадує, що за висновком Верховного Суду в постанові від 31.05.2023р. у справі № 160/9356/22, викладеним вище, поважною причиною пропущення строку звернення до суду є така обставина, яка:

виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

ця причина виникла протягом строку, який пропущено.

В даному випадку вступ позивачки до Збройних Сил відбувся не за призовом, а добровільно, згідно її бажання, відтак вона мала можливість, вступаючи на службу, вжити заходів щодо дотримання строку звернення до суду.

Що стосується іншого параметру, визначеного Верховним Судом, в даному випадку строк звернення до суду сплив 14.10.2022р. Згідно наданих до суду доказів не встановлено, що у період перебігу процесуального строку для звернення до суду, тобто у період з 29.09.2022р. по 14.10.2022р. позивачка була зарахована до складу будь-якої військової частини. Оскільки згідно наведеної вище норми Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" саме ця подія пов`язується з початком проходження військової служби для осіб, які проходять її за контрактом, неможливо стверджувати про те, що у період перебігу строку звернення до суду в даній справі позивачка проходила військову службу.

Крім того, відсутніми є докази взагалі будь-якого відношення позивачки до проходження військової служби у період до 28.10.2022р.

Додатково суд зауважує, що 22.07.2022р. позивачкою було укладено договір про надання правової допомоги; представлення її інтересів та, в тому числі, звернення до суду здійснювалось її представником. Зазначаючи про перебування позивачки у складі Збройних Сил, адвокат Бабич Ю.В. фактично не навів конкретних доводів які саме обставини, пов`язані з перебуванням в складі Збройних Сил перешкодили позивачці вчасно звернутися до суду та, зокрема таких як безпосередня участь у бойових діях, виконання особливо важливих завдань, передислокація військової частини у віддалену місцевість, відсутність можливості користуватися засобами зв`язку, тощо. Посилання адвоката на те, що позивачка відбула для несення служби "до місць агресивних бойових дій" належними доказами не підтверджено.

Підсумовуючи наведене, суд не вбачає у поданій заяві обгрунтованих поважних причин пропуску позивачкою строку звернення до суду та зазначає, що згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Стосовно доводів представників позивачки, наданих в судовому засіданні стосовно неможливості розгляду заяви адвоката Бабич Ю.В. про поновлення строку звернення до суду, що надійшла до суду 02.08.2023р. в зв`язку з поданням ним 31.08.2023р. заяви про зупинення провадження у справі суд зазначає, що розгляд поданих адвокатом Бабич Ю.В. заяв здійснюється судом в хронологічному порядку їх подання.

Крім того, станом на 05.09.2023р. дана справа перебувала в стані її залишення без руху та, з урахуванням ч. 3 ст. 123 КАС України, суд мав вирішити питання дотримання позивачем строків звернення до суду, наслідком чого є або продовження розгляду справи або залишення позовної заяви без розгляду, що тягне припинення судового провадження. Проведення судового засідання у справі обумовлено виключно пріоритетним вирішенням вказаного питання. Таким чином, одночасне зупинення провадження у справі, яка є залишеною без руху неможливо, а відтак заява про зупинення провадження у справі, подана пізніше, не може перешкоджати розгляду заяви про поновлення строку звернення до суду, яка була надана раніше.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 241, 243, 248, 250 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строків, передбачених для звернення до суду.

Позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.09.2023р.

Головуючий суддя Д.В. Григоров