Справа № 460/14752/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/14752/21 пров. № А/857/8208/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Довга О.І.

суддя Глушко І.В.

суддя Запотічний І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року у справі № 460/14752/21 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, (головуючий суддя Махаринець Д.Є., м. Луцьк, спрощене позовне провадження, без виклику осіб), -

В С Т А Н О В И В:

28.10.2021 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Рівненській області), в якому просив скасувати наказ № 1688-п про проведення фактичної перевірки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0278).

07.12.2021 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог, просив суд поміж наведеного вище визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 28.10.2021 №17406/21.

Вимоги позовної заяви були обґрунтовані тим, що на підставі спірного наказу відповідач провів фактичну перевірку позивача та за її результатом прийняв рішення про застосування фінансових санкцій за порушення позивачем вимог Закону України №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (далі Закону України №481/95-ВР), а саме зберігання дизельного пального без паливної ліцензії на право зберігання пального.

Позивач зазначав, що наказ відповідача на проведення перевірки не містить посилання на будь-які повідомлення/інформацію про порушення позивачем законодавства, чи інші підстави, що спричинили необхідність призначення фактичної перевірки позивача. Крім того, позивач наголошував на тому, що спірний наказ не містить жодної інформації щодо того, в межа яких заходів відповідач встановив невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів встановлені факти сумнівності операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції, та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом. Вважав, що спірний наказ стосується перевірки земельної ділянки, а не діяльності суб`єкта господарювання.

Щодо протиправності спірного рішення відповідача про застосування фінансових санкцій, позивач вважав, що таке підлягає скасуванню з огляду на незаконність проведення перевірки.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Рівненській області № 1688-п від 06.09.2021 про проведення фактичної перевірки за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування фінансових санкцій від 11.10.2021 № 00;

- стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у сумі 7500,00 грн.

Приймаючи оскаржене відповідачем судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний наказ не відповідає вимогам Податкового кодексу України (далі ПК України), є протиправним, а тому рішення прийняті за результатами його виконання є також протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не довів безпосереднього факту зберігання позивачем дизельного палива, а відтак констатував безпідставність застосування фінансових санкцій.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні вимог позову відмовити.

Як видно зі змісту апеляційної скарги доводи позивача повністю повторюють доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач наполягає на правомірності спірного наказу, відтак на законності проведення перевірки та прийнятим за її результатами рішення.

У відповідь на подану скаргу ФОП ОСОБА_1 надіслав до суду відзив, в якому заперечив проти вимог ГУ ДПС у Рівненській області по суті з мотивів вказаних у позовній заяві.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків, види діяльності за КВЕД лісопильне та стругальне виробництво (основний), оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, вантажний автомобільний транспорт.

15.09.2021 о 16:30, на підставі наказу № 1688-п від 06.09.2021, у присутності позивача, ФОП ОСОБА_1 , працівники Головного управління ДПС у Рівненській області провели перевірку з питань дотримання позивачем вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0278.

За результатами перевірки складено акт від 16.09.2021 №6083/17-00-09-01/ НОМЕР_1 .

В акті зафіксовано порушення вимог абз. 9, ч.2 ст.17 Закону України №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» зберігання пального без наявності ліцензії. Акт перевірки підписано та отримано позивачем.

На підставі згаданого вище акта перевірки Головне управлінням ДПС у Рівненській області 11.10.21 прийняло рішення про застосування фінансових санкцій за №00, яким на позивача накладено штраф в розмірі 500000 грн. за зберігання пального без наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на право зберігання пального, що є порушенням вимог статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР.

Не погоджуючись з цим рішенням, вважаючи наказ відповідача на проведення перевірки протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позивачем з огляду на наступне.

Із змісту заявленого позову слідує, що ФОП ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги сукупністю обставин, а саме:

- протиправністю наказу відповідача на проведення перевірки;

- відсутністю доказів про зберігання позивачем дизельного пального.

За змістом наказу Головного управління ДПС у Рівненській області про проведення фактичної перевірку з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0278 № 1688-п від 06.09.2021 підставою для проведення фактичної перевірки позивача зазначено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України та стаття 16 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Приписами статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених ним Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі;

- найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно правової позиції Верховного Суду від 08 вересня 2020 року (справа №640/21536/19) призначення фактичної перевірки за підставами, вказаними у підпункті 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, повинно супроводжуватись з повідомленням або інформацією про порушення платником податків законодавства у відповідній сфері правовідносин.

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, наказ, що є предметом оскарження у цій справі, не містить посилання на будь-які повідомлення/інформацію про порушення позивачем законодавства, чи інші підстави, що спричинили необхідність призначення фактичної перевірки позивача.

Спірний наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів Головним управлінням ДПС у Рівненській області встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом. За відсутності вказаної інформації наказ про призначення фактичної перевірки є протиправним.

Вищезазначений наказ взагалі стосується перевірки земельної ділянки, а не суб`єкта господарювання.

З огляду на викладене вище, слід дійти до висновку про відсутність у спірному наказі визначених у п. 80.2 ст. 80 ПК України підстав для проведення фактичних перевірок.

Як зазначає Верховний Суд в своїй постанові від 08.10.2019 року у справі № 826/11217/18 процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Також, оскаржуваний наказ не містить будь-яких посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки як і на суб`єкта господарювання перевірку якого слід провести, крім посилання на норми, що їх регулюють. Крім того, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача.

Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом:

- ведення обліку платників податків;

- інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів;

- перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. - моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Таким чином, покликання у наказі №1688-п від 06.09.2021 на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України є неправомірним, відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, перевірка проводиться суб`єктів господарювання. Тобто, згідно Наказу про проведення фактичної перевірки земельної ділянки, здійснено перевірку фізичної особи-підприємця, наказу про перевірку якого не видавалось, та застосовано до нього штрафні санкції, що є протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам ПК України, а відтак є протиправним. Рішення прийняті за результатами його виконання є також протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Поряд з наведеним слід зазначити, що в акті перевірки від 16.09.2021 №6083/17-00-09-01/ НОМЕР_1 зазначено, що в резервуарах на момент перевірки, згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 , знаходилось приблизно 2500 л. дизельного пального.

Згідно ч.1 ст. 15 Закону України №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР також встановлено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Щодо позиції відповідача про зберігання позивачем дизельного палива, останній у своєму поясненні вказав, що придбав дизельне паливо обсягом 2500 л. для власних потреб, однак доказів зберігання саме такої кількості немає. При цьому пояснень щодо кількості пального, яке знаходилося в резервуарах, позивач не надавав. Про проведення замірів фактичного наявного обсягу пального в акті перевірки не зазначено, а відтак є незрозуміло яким чином відповідач встановив, що у позивача знаходилось приблизно 2500 л. дизельного пального.

Таким чином, матеріалами фактичної перевірки не підтверджується факт зберігання у спірний період пального позивачем обсягом 2500 л., оскільки за результатами перевірки Головне управління ДПС у Рівненській області лише констатувало факт придбання позивачем пального в певний період часу, що не є доказом його зберігання впродовж певного часу. Відповідач не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у межах спірних правовідносинах з урахуванням видів його господарської діяльності і наявних у нього у власності та користуванні транспортних засобів, чим допустив помилкове ототожнення господарської операції з придбання пального із фізичним зберіганням пального.

Щодо наявності на земельній ділянці ФОП ОСОБА_1 трьох пластикових резервуарів ємністю 5 м.куб., то відповідач не надав доказів наявності пального в цих резервуарах.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду є повністю тотожні змісту позовної заяви, не містять належного обґрунтування щодо помилковості висновків суду першої інстанції, а відтак, на думку суду, фактично спрямовані мають на меті проведення повторного розгляду справи. Тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року у справі № 460/14752/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний