Справа № 363/4794/23
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"07" вересня 2023 р. Справа № 363/4794/23
У Х В А Л А

07 вересня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Київській області (07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Адміністративний позов поданий у зв`язку з виникненнями публічно-правового спору щодо правомірності рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Порядок розгляду і вирішення публічно-правових спорів, що виникають з таких підстав, визначається у ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 160, 161, 172 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з зазначенням недоліків позовної заяви.

Ознайомившись з матеріалами адміністративного позовну та додатків до нього, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржена до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та інших документів процесуального характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

При цьому відповідно до положень ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову по справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що особа, яка оскаржує постанову по справі про адміністративне правопорушення, звільняється лише від сплати державного мита.

Одночасно з цим державне мито це платіж, що є відмінним від судового збору, який у відповідності до вимог КАС України сплачується у будь-якому випадку за подання до суду позовної заяви, якщо тільки особа у відповідності до чинного законодавства не звільнена від сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 дійшла до висновку, що особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що за подання адміністративного позову на постанову по справі про адміністративне правопорушення особа, яка подає такий позов, має сплатити судовий збір. Розмір судового збору за подання адміністративного позову на постанову по справі про адміністративне правопорушення на день звернення до суду становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду дорівнює 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

У той же час суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладені висновки ВП ВС, суд доходить до висновку, що у разі звернення особи до суду з адміністративним позовом на постанову у справі про адміністративне правопорушення, то разом з позовною заявою повинні бути додані документи, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб або що підтверджують наявність передбачених чинним законодавством підстав для звільнення від сплати судового збору.

Єдиним нормативно-правовим актом, що врегульовує правовідносини, пов`язані зі сплатою судового збору за звернення особи до суду, є ЗУ «Про судовий збір», в якому, зокрема, визначаються не тільки підстави для сплати судового збору, розміри останнього, але і обставини, за яких особа звільняється від сплати судового збору.

Пільги щодо сплати судового збору вичерпно визначені у ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Аналіз вказаного нормативного припису у зв`язку з поданою позовною заявою та додатками до неї не дає суду можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 відноситься до категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору та передбачені положеннями ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Тобто, позивачем не доведено наявність у нього спеціального правового статусу, з наявністю якого пов`язується звільнення від сплати судового збору. Крім того, у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачем не доведено, що суть його справи відноситься до окремих категорій справ, щодо яких ст. 5 вищезазначеного Закону передбачено звільнення від сплати судового збору.

На додаток до цього суд звертає увагу, що відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, чинне законодавство передбачає правову можливість суду звільнити особу від сплати судового збору з підстав інших, ніж визначені у ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Одночасно з цим суд звертає увагу, що застосування такого правового механізму, по-перше, є правом, а не обов`язком суду, а, по-друге, для звільнення від сплати судового збору особа має довести наявність для цього хоча б однієї підстави, що передбачена у ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Однак позивачем разом з позовною заявою у встановленому законодавством порядку не було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір». За таких умов суд позбавлений правової можливості для застосування правового механізму звільнення особи від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не було надано доказів сплати судового збору за подання позовної заяви чи будь-яких доказів того, що він у відповідності до чинного законодавства звільнений від сплати судового збору, а також враховуючи, що разом з позовною заявою до суду не було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру, то суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 536 гривень 80 копійок та надати докази сплати судового збору або докази того, що ОСОБА_1 належить до категорії осіб, що відповідно до положень ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, або докази наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, що передбачені у ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 288 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржена до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивачем по справі визначено Вишгородське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Згідно відкритих відомостей щодо структури Головного управління Національної поліції в Київській області Вишгородське районне управління поліції є структурним територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції в Київській області. У зв`язку з цим суд звертає увагу, що територіальні підрозділи органів державної влади чи інших суб`єктів владних повноважень мають особливості їх правового статусу, що впливають на їх процесуальну правосуб`єктність та процесуальну дієздатність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. Аналогічне положення закріплено у ч. 4 ст. 46 КАС України, в якій визначається, що однією із сторін адміністративної справи є відповідач, яким за загальним правилом виступає суб`єкт владних повноважень, якщо іншого не встановлено чинним законодавством.

У свою чергу у ч. 1, 3 ст. 43 КАС України зазначається, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Аналіз вищевикладених положень процесуального законодавства дає суду можливість зробити висновок, що учасником адміністративного судочинства може бути суб`єкт права, який у відповідності до положень процесуального законодавства наділений процесуальною правоздатністю та дієздатністю, а отже може брати участь у процесі шляхом реалізації своїх прав та виконання обов`язків. При цьому наявність процесуальної правоздатності та дієздатності прив`язується до наявності у відповідної особи певного правового статусу органу державної влади, органу місцевого самоврядування тощо.

У зв`язку з цим відповідачем в адміністративному судочинстві, як стороною по справі, може бути суб`єкт владних повноважень, зокрема, орган державної влади, що у відповідності до вимог процесуального законодавства наділений самостійною процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Як було встановлено вище Вишгородське районне управління поліції є структурним територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції в Київській області, тобто є складовою частиною системи органів національної поліції. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що центральним органом управління поліції є Національна поліція, яка створена та зареєстрована як орган державної влади, що має правовий статус юридичної особи публічного права та якому присвоєно ідентифікаційний номер 40108578.

У свою чергу територіальними органами поліції, які утворюються як юридичні особи публічного права, є, зокрема, Головні управління Національної поліції у відповідних областях. Так, судом з відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Головне управління Національної поліції у Київський області є територіальним органом Національної поліції, що створене та зареєстроване як орган державної влади, що має правовий статус юридичної особи публічного права та якому присвоєно ідентифікаційний код 40108616.

У цей же час аналіз відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дає можливість зробити висновок, що в ньому відсутні будь-які офіційні реєстраційні відомості щодо такої юридичної особи як «Вишгородське районне управління Головного управління Національної поліції в Київській області». З урахуванням цього суд доходить до висновку, що Вишгородське районне управління поліції є внутрішнім територіальним структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Київській області, що не має окремого правового статусу юридичної особи, а входить до складу організаційної структури такого територіального органу державної влади як Головне управління Національної поліції в Київській області.

Таким чином, відповідачем по справі було визначено структурний підрозділ органу державної влади, що не має окремого правового статусу юридичної особи, а отже, не має самостійної процесуальної правоздатності і дієздатності, внаслідок чого Вишгородське районне управління поліції не може бути самостійним учасником справи.

У свою чергу відповідачем у даній справі, є Головне управління Національної поліції в Київській області, який позивачем не вказаний. Зазначений недолік перешкоджає відкриттю провадження у справі, а також здійсненню подальшого судового розгляду.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

За правилами адміністративного процесуального законодавства адміністративний позов за формою та змістом повинен відповідати вимогам, викладеним уст. 160-161 КАС України.

Однак, поданий позов не відповідає вимогам статей 160-161 КАС України.

Відповідно до ст. 160 КАС України адміністративний позов має містити інформацію щодо номеру, серії паспорта фізичних осіб, які беруть участь у судовому провадженні. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини та факти, викладені у позовній заяві.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу на те, що адміністративний позов не містить інформації щодо номеру та серії паспорту позивача, а також копії паспортного документа та копії документа, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків. Це позбавляє суд об`єктивної можливості встановити всі обставини та факти, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, вирішення питання про розподіл судових витрат.

Крім того, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху також з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Водночас, у відповідності до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом, щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строк, який обчислюється з дня вручення такого рішення (постанови).

При цьому, за приписами ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді постанови по справі про адміністративне правопорушення, що була винесена щодо нього 17.05.2023 року. У свою чергу до суду ОСОБА_1 звернувся 04 вересня 2023 року, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду. Одночасно з цим ОСОБА_1 у своєму клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду зазначив, що про існування вищезазначеної постанови по справі про адміністративне правопорушення дізнався лише 29.08.2023 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 363/2671/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження вказаного факту суду не було надано. У копії клопотання про ознайомлення з матеріалами справи не зафіксовано ані дату, коли ОСОБА_1 дійсно був ознайомлений з матеріалами справи, ані факт того, що в матеріалах справи № 363/2671/23 знаходилася копія спірної постанови серії БАД № 338579 від 17.05.2023 року. Натомість з копії спірної постанови, як і з копії протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, вбачається, що ОСОБА_1 17.05.2023 року відмовився як від підпису документів, так і від отримання їх копій. Будь-яких інших доказів чи відомостей на спростування зазначених відомостей до позовної заяви та клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду не було надано.

Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Отже, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду особа разом з адміністративним позовом подає письмову заяву, в якій наводить об`єктивні та непереборні обставини, причини, що не залежали від її волі, та перешкоджали зверненню до суду у встановлений законодавством строк. Крім безпосереднього наведення причин пропуску строку звернення до суду заява повинна містити конкретні докази, що засвідчують існування відповідних поважних причини пропуску строку звернення до суду.

Беручи до уваги наведене та те, що позивач звернувся з пропуском десятиденного строку звернення до суду з адміністративним позовом, не подавши належних доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, а саме наявності обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без руху з наданням можливості позивачу подати заяву про поновлення строку звернення до суду та вказати підстави для поновлення строку, зазначивши поважні причини пропуску такого строку та надати докази на підтвердження причин пропуску строку та підстав його поновлення.

Залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Крім того необхідно врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно уточнити належного відповідача у справі, шляхом подання до суду уточненої редакції позовної заяви з додатками, а також копії такої позовної заяви з додатками для відповідача, в якій вказати повне найменування юридичної особи відповідача, її місцезнаходження, поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. На додаток до цього позивачу необхідно надати копії свого паспортного документа та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а також обґрунтувати та довести поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 , 2ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, позивачу необхідно усунути зазначені недоліки. У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 169, 286, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області (07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Рукас