Справа № 580/1777/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1777/23 Головуючий у 1 інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненаправлення ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії на підставі Указу Президента України № 2/2022 від 22.02.2022 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника 4 відділу Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в частині щодо призову сержанта, ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 22.03.2022 року № 66 в частині щодо зарахування сержанта ОСОБА_1 , старшого навідника мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону, на військову службу під час мобілізації.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині, яким виключити сержанта ОСОБА_1 , старшого навідника мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону, зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , не пізніше наступного дня після набрання рішенням законної сили;

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року позовну заяву повернуто позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року (суддя-доповідач Глущенко Я.Б.).

06 червня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Також, 15 червня 2023 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 21 червня 2023 року (суддя-доповідач Глущенко Я.Б.).

03 липня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 .

27 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшло заперечення на відповідь на відзив.

04 серпня 2023 року через систему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року прийнято справу № 580/1777/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії до свого провадження (суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду з пропуском місячного строку звернення до суду.

З даного приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Однак, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Згідно статті 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За приписами ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В силу вимог частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 07 лютого 2019 року у справі № 802/497/16-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 05 травня 2022 року у справі № 240/10663/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 01 червня 2023 року у справі № 300/4156/22.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 зазначив наступне: «...причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Таким чином, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що з даним позовом ОСОБА_1 звернувся з пропуском місячного строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування даної заяви представник позивача зазначив, що бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії під час мобілізації є триваючою та не має чітко окреслених часових меж. У зв`язку з неможливістю чітко встановити день, з якого позивач дізнався чи міг дізнатися про порушення своїх прав, позивач має право на поновлення місячного строку на оскарження бездіяльності відповідача, що полягає у невиконанні обов`язку щодо направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії.

Крім того, представник позивача зазначив, що Договір про надання правової допомоги укладено між позивачем та його представником 27.09.2022 року, однак, Договір містить лише загальні положення порядку надання правової допомоги клієнту, оскільки, позивач звернувся до адвоката 27.09.2022 року за консультацією з питань, що не пов`язані з позовними вимогами по даній справі.

Водночас, представник позивача звернув увагу на те, що перелік конкретних послуг, що надаються клієнту по конкретній ситуації, передбачені додатком до договору. Саме Додатком № 2 від 20.12.2022 року до Договору № 27-09/22 про надання адвокатом правової допомоги від 27.09.2022 року було передбачено надання послуг з юридичного супроводу у Черкаському окружному адміністративному суді щодо визнання протиправною бездіяльності Відділу № 4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) щодо ненаправлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду після призову на військову службу під час мобілізації.

Досліджуючи обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду із позовом у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 2593/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, 12.08.2022 № 573/2022, від 16.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Отже, на час звернення позивача до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою в Україні був введений воєнний стан.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачами, 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 був призваний 4-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військової служби під час мобілізації.

Надалі, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 22.03.2022 року № 66 позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого навідника мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону, ВОС-НОМЕР_2, шпк. «старший солдат».

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 був мобілізований та залучений, як військовослужбовець, до виконання завдань із оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 06 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022, починаючи з 24 лютого 2022 року збройна агресія російської федерації проти України набула повномасштабного характеру. Головну роль в обороні України відіграють Збройні Сили України та інші військові формування, які своєю мужньою боротьбою здійснюють ефективний захист Української держави та Українського народу.

На переконання колегії суддів, перебування позивача у лавах Збройних Сил України є обставиною, яка свідчить, що пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав відбувся з поважних причин.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав, що до матеріалів позову надано Договір про надання адвокатом правової допомоги від 27.09.2022 №27-09/22, на підставі якого, адвокат Шаповал А.М. у 2022 році неодноразово від імені позивача звертався з адвокатськими запитами, відповідно, на переконання суду першої інстанції, представник позивача мав достатній час для належної підготовки позовної заяви.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, викладеними в заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом, а також, в апеляційній скарзі, про те, що даний Договір від 27.09.2022 № 27-09/22 містить лише загальні положення порядку надання правової допомоги клієнту. Водночас, надання правової допомогти в частині оскарження бездіяльності Відділу № 4 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненаправлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду після призову на військову службу під час мобілізації, було передбачено саме Додатком № 2 від 20.12.2022 року до Договору № 27-09/22.

Крім того, колегія суддів враховує, що така бездіяльність відповідача щодо ненаправлення позивача на проходження військово-лікарської комісії на підставі Указу Президента України № 2/2022 від 22.02.2022 року є триваючою.

Також, колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року вказав, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року, головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року зазначено, що рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Окрім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року, гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

У справі Bellet v. France, Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа Мушта проти України ).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку повернення позовної заяви позивачу, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями ст.ст. 241, 242, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.