Справа № 157/573/23
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/573/23
Провадження №2-а/157/33/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

представника відповідача Антонюка В.В.,

третьої особи Шептура В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа інспектор сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Шептур Віталій Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, що підписана його представником адвокатом Колєсніком Б.В., повноваження якого підтверджуються ордером № 1050145 від 9 грудня 2022 року та договором про надання правової допомоги № 241 від 9 грудня 2023 року, до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору інспектор сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області Шептур В.В., в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову інспектора СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Шептура В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 733170 від 15 березня 2023 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, і стягнути понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача Колєснік Б.В. зазначає, що інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Шептуром В.В. 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Оскаржувану постанову позивач отримав 15 березня 2023 року одразу після її винесення. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував о 03 год 04 хв 15 березня 2023 року у м. Камені-Каширському по вул. Ватутіна транспортним засобом з непристебнутим ременем пасивної безпеки, в транспортному засобі в темну пору доби не працювала ліва фара, чим нібито порушив п. 2.3 (в), 31.4.3 (в) ПДР України, та в чому поліцейський вбачає ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КпАП України. Однак позивач стверджує, що він керував транспортним засобом з пристебнутим ременем пасивної безпеки, а у поліцейського докази вчинення вказаного правопорушення об`єктивно відсутні. Поряд із цим, позивач вказував поліцейським, що у той час, як він розпочинав рух і безпосередньо перед початком руху, жодних несправностей в освітлювальних приладах автомобіля не було, все працювало належним чином, в тому числі і горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Тобто, виявлена поліцейським несправність виникла вже під час руху транспортного засобу і не могла бути ним самостійно поміченою з огляду на об`єктивну неможливість пересвідчитись у виході з ладу лівої фари в цей час, так як він фізично перебував за кермом і не міг спостерігати автомобіль візуально ззовні. При цьому позивач після зупинки його поліцейськими, повідомив останнім про можливість власноручно усунути виявлену несправність, яка виникла саме під час руху транспортного засобу, шляхом слідування до найближчої автомобільної заправної станції, де він зможе придбати та встановити нову лампу. Утім таке прохання позивача було проігнороване поліцейськими, хоча ПДР України передбачають необхідність надання водію можливості виправити виявлені технічні несправності. Оскільки ж вказана поліцейським в оскаржуваній постанові несправність була виявлена саме після зупинення автомобіля позивача на вимогу відповідача, а до цього перед початком експлуатації транспортного засобу останній перевіряв справність всіх систем, в тому числі й освітлювальних приладів, і вони працювали в звичному режимі, а в ході ж експлуатації транспортного засобу позивачем дана несправність не могла бути виявлена, тому останній не мав можливості вжити заходів, передбачених п. 31.5 ПДР України. При цьому пунктом 31.5 ПДР України закріплено виключний випадок, за якого подальший рух є можливим та який мав місце в даній ситуації. Попри це, відповідач виніс оскаржувану постанову, не зважаючи на вищевказані норми та усунення позивачем несправності зовнішніх освітлювальних приладів, після чого дозволив останньому продовжувати рух. Необережності та умислу на скоєння правопорушення в діях ОСОБА_1 не було, у зв`язку із чим останній не підлягав притягненню до адміністративної відповідальності. Обставини, викладені в оскаржуваній постанові в частині умисного скоєння правопорушення, позивачем не визнавались та не визнаються і досі, й безумовно заперечуються, оскільки ОСОБА_1 цих правопорушень не вчиняв. У відповідача взагалі відсутні будь-які докази протилежного з огляду на зазначення у графі «7. До постанови додаються» оскаржуваної постанови лише «відеозапис з нагрудної бодікамери 11», у якому не міститься жодних відомостей про серію відеокамери, дату її виробництва, назву камери, на яку здійснювався відеозапис, не долучено до постанови свідоцтво щодо технічного приладу, що не дає можливості встановити факт, що відеозапис на камеру було проведено спеціальним технічним приладом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються у підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень. Вважає, що на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, відповідач з метою підтвердження всіх зазначених в оскаржуваній постанові обставин, в якості доказу по справі мав би надати саме безперервний (суцільний) відеозапис з портативного відеореєстратора з моменту скоєння правопорушення, якщо таке було, до завершення розгляду справи (винесення постанови). Поліцейський неналежним чином виконав свій обов`язок щодо збирання доказів, закріплений ч. 2 ст. 251 КУпАП, а це, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених в постанові і, відповідно, недоведеність складу й події правопорушень. Разом з тим, позивач стверджує, що підстави для зупинки автомобіля з переліку, наведеного у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський не називав, що свідчить про протиправність його дій ще при зупиненні автомобіля під керуванням позивача, які в подальшому призвели до незаконного накладення адміністративного стягнення. Окрім того, інспектор порушив право позивача на ознайомлення з матеріалами справи, яке позивач заявляв, наполягаючи на дослідженні відеозапису, котрим зафіксовано нібито вчинення правопорушень, проте в задоволені такого клопотання було незаконно відмовлено, що, свідчить про об`єктивну відсутність жодних доказів по справі та, відповідно, безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності. Оскаржувана постанова є незаконною, протиправною, такою, що винесена із грубим і очевидним порушенням законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів подій правопорушення, внаслідок чого має бути скасована, а провадження у справі закрито.

Ухвалою судді від 29 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Антонюк В.В. просить у позові відмовити та в обґрунтування заперечення зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 15 березня 2023 року о 03 год 04 хв під час несення служби патрульним екіпажом в складі інспектора СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ІІІептуром В.В. у м. Камені-Каширському по вул. Ватутіна було зупинено транспортний засіб марки «Volkswagen», н.з. НОМЕР_1 , згідно з п. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», так як в транспортному засобі не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла та водій керував транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки. За вчинення зазначених правопорушень інспектором ІІІептуром В.В. на водія ОСОБА_1 було винесено постанову та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 (п. 2.3 в), ч. 1 ст. 121 (п. 31.4.3 в) КпАП України, накладено стягнення у розмірі 510 грн. Факт події та розгляд адміністративної справи було зафіксовано на нагрудну бодікамеру № SN044 та автомобільного відеореєстратора згідно з наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018. Підійшовши до водія, поліцейський ІІІептур В.В. належним чином представився, пояснив суть порушення ПДР, причину та підставу зупинки, перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 «а» ПДР України. На відеозаписі бодікамери поліцейського зафіксовано, що водій ОСОБА_1 не пристебнутий ременем безпеки та у транспортному засобі не горіла лампа лівої фари у темну пору доби. Позивач скористався своїм правом на власний розсуд та не надав поліцейським письмові пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. Подавши до суду позов, позивач в обґрунтування своїх доводів та вимог не надав жодного доказу.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Колєснік Б.В. просить відзив відповідача по справі при вирішенні спору до уваги не брати та визнати недопустимими джерелами фактичних даних додатки відзиву, поданого представником відповідача Антонюком В.В. та в обґрунтування таких доводів зазначає, що з відеозаписів, долучених відповідачем, вбачається ье, що ОСОБА_1 повідомляв поліцейському про те, що був пристебнутим ременем безпеки, а відстебнув ремінь лише зупинивши транспортний засіб. Позивач повідомляв інспектору і про те, що в той час, як розпочинав рух і безпосередньо перед початком руху, жодних несправностей в освітлювальних приладах автомобіля не було, все працювало належним чином, в тому числі і горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Тобто, виявлена поліцейським несправність виникла вже під час руху транспортного засобу і не могла бути позивачем самостійно поміченою, а тому останній просив поліцейського надати йому можливості самостійно усунути несправність. Утім таке прохання ОСОБА_1 було проігнороване поліцейськими, що зафіксовано на відеозаписі, наявному у матеріалах справи. Варто вказати і про те, що позивач надавав усні пояснення щодо інкримінованих йому адміністративних правопорушень, що зафіксовано на відеозаписі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Разом з тим, у графі «7. До постанови додаються» оскаржуваної постанови лише вказано «відеозапис з нагрудної бодікамери 11», та не зазначено жодних відомостей про серію відеокамери, дату її виробництва, назву камери, на яку здійснювався відеозапис, не долучено до постанови свідоцтво щодо технічного приладу, що не дає можливості встановити факт, що відеозапис на камеру було проведено спеціальним технічним приладом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються у підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень. Таким чином, сторона позивача вважає, що оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції (відповідача), викладених в самій постанові, які відповідно до п. 7 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 139, не можуть вважатись допустимими й достовірними доказами, оскільки в неупередженості поліцейських є сумніви. До того ж відповідачем також було грубо порушено вимоги п. 10 Розділу ІІІ Інструкції № 1395, відповідно до якого поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Позивач категорично заперечував факт вчинення ним інкримінованого правопорушення, однак поліцейський не надав цьому жодної оцінки, не пред`явив допустимих доказів скоєння інкримінованого діяння. Тому, очевидним є факт неповного та необ`єктивного їх дослідження, відповідачем винесено оскаржувану постанову без обґрунтованої оцінки всіх доказів та доводів позивача. Вважає, що на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, поліцейський з метою підтвердження всіх зазначених в оскаржуваній постанові обставин та дотримання встановленого порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, в якості доказу по справі мав би надати саме належним чином оформлений (в оригіналі або засвідченій електронним цифровим підписом копії) безперервний (суцільний) відеозапис з портативного відеореєстратора чи бодікамери з моменту скоєння правопорушень, якщо таке мало місце, до моменту завершення розгляду справи (винесення оскаржуваної постанови). Відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено такий відеозапис. Таким чином, відповідачем не було спростовано викладені у позовній заяві обставини, а також не надано до суду належних і допустимих доказів правопорушення та дотримання поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, так як приєднаний до відзиву відеофайл не може враховуватись у цій справі з огляду на не зазначення про джерело його походження у оскаржуваній постанові із посиланням на прилад технічної фіксації, за допомогою якого такий запис отримано. Стороною відповідача не було дотримано процесуального законодавства в частині надання суду доказів в належному вигляді, оскільки долучені відеофонограми не є засвідченими електронним цифровим підписом, в силу чого ставляться під обґрунтований сумнів їх достовірність. Факт неналежного засвідчення доказів, наданих відповідачем, є істотним процесуальним порушенням, котре свідчить про недопустимість отриманих від відповідача джерел доказування і має наслідком визнання їх недопустимими, оскільки вони отримані в позапроцесуальному порядку. Разом з тим, відзив на позовну заяву складено і підписано неповноважною особою, оскільки відсутнім є відтиск печатки на довіреності № 02/01/26-2023 від 03.01.2023, долученій представником відповідача. Відзив з додатками подано та підписано представником органу, а на підтвердження повноважень надано довіреність, проте копії додатків не засвідчені у визначеному законом порядку, оскільки всупереч зазначеним вище нормам законодавства не містять відбитку печатки організації, що має засвідчувати підпис особи, котра засвідчила копії, а також тієї, що видала довіреність. Відсутність відбитку печатки організації позбавляє суд можливості перевірити чи завірена в установленому законом порядку подана копія довіреності на представництво інтересів державного органу. З огляду на все вище перелічене, відзив з додатками, наданий стороною відповідача, отримано в позапроцесуальний спосіб, а відтак він має бути відхилений та до уваги не братись, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є підставними та такими, які підлягають до задоволення, а оскаржувана постанова поліцейського - скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Колєснік Б.В. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надіслав до суду заяву, з якої вбачається, що він просить справу розглянути у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримає повністю, з викладених у позовній заяві підстав і просить їх задовольнити, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Представник відповідача ГУНП у Волинській області Антонюк В.В. та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору інспектор СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Шептур В.В. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з викладених у відзиві на позовну заяву підстав, та, окрім того, поліцейський Шептур В.В. пояснив, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем, на якому не горіла лампа лівої фари у ближньому режимі, та з не пристебнутим ременем безпеки, а тому у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху був зупинений, і після зупинки автомобіля, водію було повідомлено причину зупинки, згодом останній пояснив, що перед початком руху фара працювала, а лампа перегоріла під час руху і він цього не помітив, а також пояснив і те, що ремінь безпеки відстебнув після того, як зупинився, що не відповідає дійсності, оскільки факти порушення зафіксовані на відеокамеру, а у постанові зазначено номер бодікамери, якою здійснювався відеозапис.

Заслухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 15 березня 2023 року інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Шептуром В.В. було винесено постанову серії БАД № 733170 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 5 ст. 121 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

У вказаній постанові зазначається, що ОСОБА_1 о 03 год 04 хв 15 березня 2023 року у м. Камені-Каширському по вул. Ватутіна керував транспортним засобом з непристебнутим ременем пасивної безпеки, в транспортному засобі в темну пору доби не працювала ліва передня фара, чим порушив п. 2.3 «в», п. 31.4.3 «в» ПДР та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КпАП України

Частинами 1, 5 ст. 121 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за еерування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, а також за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно з п. 2.3. «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Пунктом 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності, зокрема, зовнішні світлові прилади: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (частини 2, 3 ст. 90 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З дослідженого судом безперервного відеозапису з нагрудної камери поліцейського від 15 березня 2023 року вбачається, що водій ОСОБА_1 у темну пору доби керував автомобілем, у якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла, останнього у зв`язку з порушенням ПДР було зупинено працівником поліції, водію повідомлено причини зупинки, а саме те, що він керував автомобілем, у якому не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла та з не пристебнутим ременем безпеки, на що ОСОБА_1 повідомив, що лампу замінить відразу на найближчій заправці, а ремінь відстебнув відразу після зупинки транспортного засобу. Поліцейський ознайомив останнього з його правами та повідомив, що буде винесена відносно нього постанова за вказані правопорушення, після чого ознайомив із змістом постанови, а ОСОБА_1 отримав копію вказаної постанови, зауважень та заперечень не подавав.

З вказаного відеозапису вбачається і те, що ОСОБА_1 здійснював рух автомобілем без пристебнутого ременя безпеки, що можна чітко побачити, зокрема і шляхом виготовлення скріншотів під час перегляду відеозапису, а також видно із проміжку часу, від повної зупинки автомобіля до моменту, коли працівник поліції підійшов, за який водій не вчиняв дій, пов`язаних з відстебненням ременя безпеки, адже він пристебнутий не був і під час руху автомобіля.

За таких обставин, викладені у позовній заяві доводи позивача, що він керував автомобілем з пристебнутим ременем безпеки, суд розцінює як намагання останнього уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності.

Не свідчать про незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності і доводи позивача про те, що ліва фара вийшла з ладу під час руху і він про це не міг знати, адже перебував у салоні автомобіля, керуючи ним, оскільки такі доводи спростовуються такими фактичними обставинами справи, які не заперечуються останнім, згідно з яким він керував автомобілем саме у темну пору доби, а відтак мав можливість та повинен був бути обізнаний і пересвідчуватися у справності зовнішніх світлових приладів його автомобіля, в тому числі у справності лампи лівої фари в режимі ближнього світла.

Щодо правомірності врахування зазначеного відеозапису як доказу, необхідно зазначити наступне.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон N 580-VIII) передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Згідно із ст. 31 Закону N 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, положення Закону N 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Посилання представника позивача на відсутність у постанові відомостей про джерело походження відеозаписів, тобто марки, моделі відеокамери, та зазначення у ній поліцейським у графі «7. До постанови додаються» лише про те, що додається відеозапис з нагрудної бодікамери 11, не свідчить про відсутність події зазначеного адміністративного правопорушення та не може бути самостійною підставою для звільнення позивача від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 5 ст. 121 КпАП України не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення його від адміністративної відповідальності.

Поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову ним про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування цієї постанови.

Згідно з ч. 3 ст. 59 КАС України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Виходячи із змісту цієї правової норми, посилання представника позивача на підписання на ім`я представника відповідача довіреності неповноважною особою із-за відсутності відтиску печатки на цій довіреності є безпідставними.

Суд мав можливість переконатися у повноваженнях представника відповідача на представництво інтересів ГУНП у Волинській області дослідивши оригінал довіреності, сумнівів у повноваженнях представника у суду немає.

Інші доводи позивача та його представника не спростовують законності постанови поліцейського, яка оскаржується, та правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 про скасування постанови інспектора сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Шептура Віталія Володимировича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 733170 від 15 березня 2023 року, про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121, ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Дата складення повного тексту рішення 6 вересня 2023 року.

Головуючий:О. В. Антонюк