Справа № 120/5354/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 вересня 2023 р. Справа № 120/5354/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась в суд з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача зазначає, що 12.04.2023 ОСОБА_1 отримано рішення ГУ ДПС у Вінницькій області про опис майна у податкову заставу та вимогу від 11.04.2023 № 0-0232, згідно з якою сума податкового боргу ФОП ОСОБА_1 станом 10.04.2023 становить 407 066,58 грн, в т.ч.:

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1186,80 грн, з яких: недоїмка - 756,22 грн, штрафні санкції - 426,92 грн, пеня - 3,66 грн;

- орендна плата з фізичних осіб у розмірі 405 879,78, з яких: недоїмка - 307 115,05 грн, пеня - 98 764,73 грн.

Не погоджуючись з винесеною податковою вимогою, та прийнятим, як наслідок, рішенням про опис майна у податкову заставу, позивач вказує, що у неї відсутня будь-яка заборгованість з орендної плати з фізичних осіб, оскільки визначена за податковим повідомленням-рішенням від 16.12.2022 № 2-0223 сума з цього виду податку у розмірі 65 350,62 грн була самостійно сплачена ФОП ОСОБА_1 згідно з платіжними інструкціями від 20.02.2023 № 13, від 12.04.2023 № 32, від 13.04.2023 № 33, від 14.04.2023 № 34.

В свою чергу решта суми боргу, визначеної ГУ ДПС у Вінницькій області у сумі 341 715,96 грн неодноразово була предметом розгляду в суді (справи №120/3780/19-а, №120/8913/21-а, № 120/4940/22) та відповідно судом у справі №120/3780/19-а вказано про відсутність обов`язку у ФОП ОСОБА_1 щодо сплати орендної плати за земельну ділянку загальною площею 2487 кв.м. Тому станом на дату винесення податкової вимоги від 11.04.2023 № 0-0237 відповідач повторно включає до суми податкового боргу заборгованість, наявність якої спростовано у судовому порядку.

Відтак, вимога від 11.04.2023 № 0-0232 в цій частині є протиправною.

Стосовно боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, представник позивача зазначила про відсутність такого боргу у ФОП ОСОБА_1 .

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 16.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

07.06.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ФОП ОСОБА_1 , в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявлених вимог у повному обсязі. В підтвердження заявленої позиції, представник ГУ ДПС у Вінницькій області вказує, що згідно облікових даних ITC «Податковий блок» станом на 11 квітня 2023 року обліковувалась сума заборгованості 407 066,58 грн. На підставі цих даних ГУ ДПС у Вінницькій області була сформована вимога від 11.04.2023 №Ф-0-0232, в якій зазначено суми:

- податку на доходи фізичних осіб - 1186,80 грн: основний платіж, згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи (для підприємця або особи, яка припинила підприємницьку діяльність протягом звітних років) - 756,22 грн; штрафна санкція - 426,92 грн та пеня - 3,66 грн;

- орендної плати за землю з фізичних осіб - 405879,78 грн: основний платіж - 307871,27 грн, згідно податкового повідомлення - рішення № 90138-5306-0208 від 29.08.2019; - 79357,74 грн, податкового повідомлення - рішення № 32375-5305-0208 від 19.06.2020 - 65692,38 грн, податкового повідомлення - рішення № 7-0223 - 59414,61 грн від 28.05.2021, податкового повідомлення - рішення № 2-0223 - 65350,62 грн від 16.12.2022, податкового повідомлення - рішення № від 26.06.2015 на суму 147890,74 грн, податкового повідомлення - рішення № від 26.06.2015 на суму 11126,81 грн, та пеня - 98764,73 грн.

Протягом 2020 та 2023 років платник частково сплачував орендну плату за землю, а саме: 04.08.2020 зараховано коштів у сумі 65692,38 грн, 06.08.2021 сплачено 59414,61 грн, 12.04.2023 зараховано суму 65350,62 грн.

Разом з тим, відповідач у наданому відзиві вказує, що суми які сплачував платник податків йшли в погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Платник податків зазначає, що визначена податковим органом сума податкового боргу, яка заявлена до стягнення є погашеною, але згідно з картки особового рахунку платника податків забогованість не погашалась повністю. Станом на 02.06.2023 рік за позивачем рахується заборгованість в сумі 341 796,03 грн.

У зв`язку з наявним податковим боргом у платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) в сумі 407066,58 грн (станом на день прийняття податкової вимоги) відсутні підстави для скасування рішення про опис майна у податкову заставу № 484/02-32 від 11.04.2023.

Крім того, відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення у цій справі.

23.06.2023 на адресу суду надійшла заява про розподіл судових витрат.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №120/3780/19-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020, визнано протиправними та скасовано податкові-повідомлення рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 30.07.2019 року № 90137-5306-0208 та № 90136-5306-0208. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 24.10.2019 № 193-53 в частині податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 387220,33 грн.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №120/8913/21-а скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.10.2021 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у сумі 242 746,91 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2022 у справі № 120/4940/22 визнати протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20.05.2022 № 193-53, згідно якої сума податкового боргу ФОП ОСОБА_1 становила 411 647,96 грн., в т.ч.: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 70 774,45 грн, з яких: недоїмка - 48 840,01 грн, штрафні санкції - 12769,85 грн, пеня - 9 164,59 грн.; орендна плата з фізичних осіб у розмірі 340 873,51, з яких: недоїмка - 242 115,05 грн, пеня - 9 164,46 грн.

16.12.2022 ГУ ДПС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 2-0223, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 63 350,62 грн.

Згідно з платіжними інструкціями від 20.02.2023 № 13 на суму 350,62 грн, від 12.04.2023 № 32 на суму 15 000 грн, від 13.04.2023 № 33 на суму 40 000 грн, від 14.04.2023 № 34 на суму 10 000 грн, позивачем перераховано грошові кошти у загальній сумі 65 350,62 грн в рахунок сплати податку з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік (код платежу ).

11.04.2023 ГУ ДПС у Вінницькій області винесено податкову вимогу № 0-0232, згідно з якою сума податкового боргу ФОП ОСОБА_1 станом 10.04.2023 становить 407 066,58 грн., в т.ч.:

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1186,80 грн, з яких: недоїмка - 756,22 грн, штрафні санкції - 426,92 грн, пеня - 3,66 грн.;

- орендна плата з фізичних осіб у розмірі 405 879,78, з яких: недоїмка - 307 115,05 грн, пеня - 98 764,73 грн.

Крім того, 11.04.2023 податковим органом прийнято рішення № 484/02-32 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.

Не погоджуючись з спірними рішеннями від 11.04.2023, позивач звернулась до суду з вимогою про їх скасування, вказуючи про відсутність у неї будь-якої заборгованості з орендної плати з фізичних осіб, оскільки визначена за податковим повідомленням-рішенням від 16.12.2022 № 2-0223 сума з цього виду податку у розмірі 65 350,62 грн була самостійно сплачена ФОП ОСОБА_1 згідно з платіжними інструкціями від 20.02.2023 № 13, від 12.04.2023 № 32, від 13.04.2023 № 33, від 14.04.2023 № 34, а решта суми боргу, визначеної ГУ ДПС у Вінницькій області у сумі 341 715,96 грн неодноразово була предметом розгляду в суді (справи №120/3780/19-а, №120/8913/21-а, № 120/4940/22) та відповідно судом у справі №120/3780/19-а вказано про відсутність обов`язку у ФОП ОСОБА_1 щодо сплати орендної плати за земельну ділянку загальною площею 2487 кв.м. Тому, на переконання позивача станом на дату винесення податкової вимоги від 11.04.2023 № 0-0232 відповідач повторно включає до суми податкового боргу заборгованість, наявність якої спростовано у судовому порядку.

Стосовно боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, позивач зазначає про відсутність такого боргу у ФОП ОСОБА_1 .

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Як встановлено судом у рішенні під час розгляду адміністративної справи №120/3780/19-а 15.07.2008 між позивачем та Козятинською міською радою Вінницької області укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2487 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2487 кв.м, у тому числі: забудовані землі - під спорудами 1082 кв.м, під проїздами, проходами та площадками - 1405 кв.м . На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: універмаг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з прибудовою, загальною площею: 1586,4 кв.м, будівля складу господарських товарів загальною площею 93,9 кв.м, будівля складу загальною площею 123,2 кв.м, будівля автомобільної пожежної частини загальною площею 250,1 кв.м . Договір укладено строком на 15 років. Даний договір був зареєстрований у Козятинському районному відділі ВПФ Центру ДЗК 10.12.2009.

Згідно п. 3 договору на орендованій ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: універмаг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з прибудовою. Договір укладено на 15 років.

Пунктом 4 договору визначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 550514 грн. Відповідно до п.8 договору орендна плата складає 6% від нормативної грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування її цільового призначення та коефіцієнтів індексації (п.9 договору).

Згідно акту приймання - передачі земельної ділянки, що є невід`ємною частиною договору, ОСОБА_1 прийняла у придатному для використання стані вищезазначену земельну ділянку.

30.07.2019 ГУ ДФС у Вінницькій області визначено позивачеві податкове зобов`язання з орендної плати за землю за 2016, 2017, 2018 рік та винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 90138-5306-0208 на суму105878,78 грн,

- № 90137-5306-0208 на суму - 112231,51 грн,

- № 90136-5306-0208 на суму -112231,51 грн.

Крім того, у зв`язку з наявністю у позивача станом на 23.10.2019 заборгованості у розмірі 387 220,33 грн було сформовано податкову вимогу про сплату боргу від 24.10.2019 №193-53 на загальну суму 387 220,33 грн.

Рішенням ДПС України скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.07.2019 №90138-5306-0208.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №120/3780/19-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020, визнано протиправними та скасовано податкові-повідомлення рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 30.07.2019 № 90137-5306-0208 та № 90136-5306-0208. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 24.10.2019 № 193-53 в частині податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 387 220,33 грн.

Так, у справі №120/3780/19-а суд дійшов висновку про відсутність обов`язку у ФОП ОСОБА_1 по сплаті орендної плати за земельну ділянку загальною площею 2487 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в період з 15.03.2016 по 02.08.2018.

Крім того, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №120/8913/21-а підтверджено необґрунтованість позиції податкового органу щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 242 746,91 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2022 у справі № 120/4940/22 визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20.05.2022 № 193-53, згідно якої сума податкового боргу ФОП ОСОБА_1 становила 411 647,96 грн, в т.ч.: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 70 774,45 грн, з яких: недоїмка - 48 840,01 грн, штрафні санкції - 12769,85 грн, пеня - 9 164,59 грн; орендна плата з фізичних осіб у розмірі 340 873,51, з яких: недоїмка - 242 115,05 грн, пеня - 9164,46 грн.

В силу частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зауважує, що з урахуванням встановлених обставин в контексті описаних вище судових рішень, заборгованість позивача з орендної плати з фізичних осіб, зафіксована податковим органом станом на 23.10.2019 в сумі 387 220,33 грн мала бути би коригована, а податковий облік мав би бути приведений у відповідність до судових рішень, які набрали законної сили, тобто мало мати місце коригування інтегрованої картки платника. Разом з тим, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідач, не провівши таке коригування, зараховував здійснені платником платежі у відповідності до призначення, проте не за вказаний у квитанціях період, що має наслідком постійну наявність податкового боргу позивача.

Так, під час розгляду цієї справи суб`єкт владних повноважень жодним чином не спростував позиції позивача щодо включення спростованих судом у рішенні по справі №120/3780/19-а, по справі № 120/4940/22 сум податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб до оскаржуваної вимоги від 11.04.2023 № 0-0232. Тобто, станом на дату винесення вимоги від 11.04.2023 № 0-0232 відповідач вкотре включив до суми податкового боргу заборгованість позивача, наявність якої спростована у судовому порядку, та заборгованість, за податковим повідомленням-рішенням від 16.12.2022 № 2-0223 з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 63 350,62 грн. Разом з тим, згідно з матеріалами справи заборгованість за рішенням від 16.12.2022 № 2-0223 самостійно погашена позивачем у лютому-квітні 2023 року.

З урахуванням наведених обставин, вимога ГУ ДПС у Вінницькій області від 11.04.2023 № 0-0232 в частині визначення податкового зобов`язання позивача з орендної плати з фізичних осіб є протиправною та підлягає скасуванню судом.

Щодо визначення податковим органом податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за кодом класифікацій доходів 11010500 у розмірі 1186,80 грн, з яких: основний платіж - 756,22 грн, штрафні санкції - 426,96 грн, пеня - 3,66 грн, суд вказує про наступне.

Так за результатами розгляду справи №120/4940/22 судом визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20.05.2022 №193-53 в частині визначення податкового боргу ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 70 744,45 грн.

Поряд з цим згідно з матеріалами інтегрованої картки платника за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2022 рік, даними з електронного кабінету платника, декларацією про майновий стан і доходи платника за 2022 рік, вбачається, що за цим видом податку у ФОП ОСОБА_1 відсутня заборгованість у сумі визначеній податковим органом згідно вимоги від 11.04.2023 № 0-0232, тому оскаржувана податкова вимога і у цій частині є протиправною та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо вимоги про скасування рішення ГУ ДПС у Вінницькій області про опис майна у податкову заставу від 11.04.2023 № 484/02-32, суд вказує, що така вимога є фактично похідною від вимоги про скасування податкової вимоги від 11.04.2023 № 0-0232.

Відповідно до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з підпунктом 89.1.1. пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

За положенням пунктів 89.2, 89.3 статті 89 ПК України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (п. 89.8 ст. 89 ПК України).

Відповідно до підпунктів 93.1.1, 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку;

визнання податкового боргу безнадійним;

набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;

отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

У свою чергу, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті (п. 93.2 ст. 93 ПК України).

Аналіз вказаних положень дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

По-друге, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 ПК України, зокрема, але не виключно отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення прийнято відповідачем з огляду на наявність у позивача податкового боргу на суму 407 066,58 грн згідно з вимогою від 11.04.2023 № 0-0232, яка скасована під час розгляду цієї справи та до складу якої були також включені відповідні суми заборгованості спростованої за судовими рішеннями у правах № 120/3780/19-а, №120/4940/22.

З огляду на встановлені обставини під час розгляду цієї справи суд дійшов висновку про визнання протиправним скасування рішення ГУ ДПС У Вінницькій області про опис майна у податкову заставу від 11.04.2023 № 484/02-32.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 та частини 1 статті 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних вимоги та рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 6754,66 грн.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 21.04.2023 Серія АВ № 1061954;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24.11.2008 № 622;

- договір про надання правової допомоги від 18.04.2023;

- додаток до договору від 18.04.2023 за пунктом 1 якого сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару у розмірі 15 000 грн;

- детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 15 000 грн, згідно з яким витрати на правову допомогу роботи адвоката склали 29 годин, з яких попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази - 6 год, опрацювання матеріалів та судових рішень у справах № 120/3780/19-а, № 120/8913/21-а, № 4940/22 - 12 год., формування позиції - 3 год., підготовка процесуальних документів - 8 год. Вартість години часу роботи адвоката визначено 1073,60 грн.

- докази сплати гонорару у розмірі 15 000 грн.

Відтак, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу учасників справи на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На думку суду, надані адвокатом послуги, що зазначені в детальному описі робіт від 16.06.2023, охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної роботи є неспівмірним із складністю такої роботи.

Відтак послуги, що надавалися на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, пов`язані із підготовкою позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.

Крім того, дана адміністративна справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, заперечень відповідача з приводу заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу - 15 000 грн, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 11.04.2023 № 0-0232.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області про опис майна у податкову заставу від 11.04.2023 № 484/02-32.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 6754,66 грн (шість тисяч сімсот п`ятдесят чотири грн 66 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн (п`ять тисяч грн) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця. код ЄДРПОУ ВП 44069150).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07.09.2023

Суддя Томчук Андрій Валерійович