Справа № 320/2319/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року № 320/2319/23

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марича Є.В.,

при секретарі судового засідання - Гейку Н.Є.,

за участю:

представника позивача - Остапенко І.О.,

представника відповідача-1 - Сайног Т.С.,

представника відповідача-2 - Поліщука В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури та Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження про визнання протиправними та скасування рішень, поновленні на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Київської міської прокуратури (далі відповідач 1), Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (далі відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 16.11.2022р. № 207дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Грекову С.О.»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Київської міської прокуратури «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 29.11.2022р. № 1986к, яким було звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та органів прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п.7 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру»);

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва з 30.11.2022р.;

- стягнути з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2022р. року по день поновлення на роботі;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності протиправним та необґрунтованим, оскільки прийняте з порушенням процедури здійснення дисциплінарного провадження; позивач наголошує на відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку з огляду на поважність причин відсутності на роботі, які, на його думку, є надзвичайними, невідворотними, об`єктивними обставинами та підтвердженими відповідними доказами; позивач вважає, що при прийнятті спірних рішень відповідачами необґрунтовано обрано найсуворішу міру дисциплінарного покарання у вигляді звільнення, враховуючи особу прокурора, яка характеризується позитивно та за час проходження служби не мала жодного дисциплінарного стягнення. Також позивач стверджує, що звільнення з посади відбулось з порушенням статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», якою передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження органів прокуратури України. Крім того, на думку позивача, роботодавцем проігноровано норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та безпідставно відмовлено у наданні відпустки. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача 1 про накладення дисциплінарного стягнення та наказ відповідача 2 про звільнення з посади прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та органів прокуратури.

Ухвалою суду від 08.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання; запропоновано відповідачам надати відзиви на позовну заяву та витребувано копії матеріалів, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, і відомості про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за два місяці, що передували звільненню.

Від відповідачів надійшли відзиви, в яких останні просили відмовити у задоволенні позову та зазначили, що доводи ОСОБА_1 є безпідставними, непідтвердженими належними доказами та суперечать встановленим у дисциплінарному провадженні обставинам. Комісією повно і ґрунтовно вивчено матеріали дисциплінарного провадження та з урахуванням всіх наявних доказів зроблено висновок про те, що своїми умисними діями ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», а саме порушила правила внутрішнього службового розпорядку.

Відповідачі вважають, що вчинений ОСОБА_1 дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим заняттям будь-якої посади в органах прокуратури, а тому рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 16.11.2022 № 207дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Грекову С.О.» та наказ Київської міської прокуратури «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 29.11.2022, яким звільнено позивача із займаної посади, прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив, в якій виклав свої пояснення щодо наведених відповідачами аргументів у відзивах, які вважає безпідставними та такими, що не спростовують обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Ухвалою суду від 30.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони у судове засідання з`явились.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 17.08.2023 відповідно до частини першої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з серпня 2012р.

Наказом Прокурора міста Києва від 21.03.2017 №385к ОСОБА_1 призначена на посаду прокурора Київської місцевої прокуратури №4 м. Києва на час відпустки основного працівника ОСОБА_2 для догляду за дитиною до дня її фактичного виходу в порядку переведення з органів прокуратури Сумської області, а наказом керівника Київської міської прокуратури від 10.03.2021 №687с переведена на посаду прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва з 15.03.2021.

До відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження 12.08.2022 надійшла дисциплінарна скарга керівника Київської міської прокуратури Кіпера О.О. про вчинення прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Членом відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження ОСОБА_3 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження від 16.08.2022 №07/3/2-465дс-154дп-22 стосовно позивача.

За результатами перевірки обставин, викладених у дисциплінарній скарзі, членом відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження ОСОБА_3 13.10.2022 складено висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_1 .

У зв`язку з наявністю в діях прокурора складу дисциплінарного проступку, а саме порушення правил внутрішнього службового розпорядку, а також те, що допущене ОСОБА_1 порушення трудової дисципліни (прогули) має систематичний характер і вона не з`являється на робочому місці, відповідачем-1 прийнято рішення від 16.11.2022 №207дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_1 ».

В подальшому, на підставі рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 16.11.2022 №207дп-22 наказом керівника Київської міської прокуратури від 29.11.2022 №1986к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та органів прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру») з 29.11.2022.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний: 1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; 2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; 3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Згідно зі пунктом 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстав порушення правил внутрішнього службового розпорядку.

Судом встановлено, що Загальними зборами трудового колективу Київської міської прокуратури 27.07.2021 затверджено Правила внутрішнього службового розпорядку прокурорів органів Київської міської прокуратури (далі по тексту Правила), а наказом керівника Київської міської прокуратури від 28.07.2021 №84 зазначені Правила введено в дію.

Правила визначають загальні положення організації внутрішнього службового розпорядку прокурорів органів Київської міської прокуратури, режиму та умов роботи, забезпечення раціонального використання робочого часу, підвищення ефективності та якості роботи.

Правила є обов`язковими для усіх прокурорів органів Київської міської прокуратури та доводяться до їх відома під особистий підпис та шляхом оприлюднення на офіційному веб-сайті Київської міської прокуратури.

Основні принципи, моральні норми та правила прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні службових обов`язків, визначені Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Правил тривалість робочого часу прокурорів органів Київської міської прокуратури становить 40 годин на тиждень.

В органах Київської міської прокуратури встановлюється такий внутрішній службовий розпорядок: початок роботи з 9 години - упродовж робочого тижня; перерва на обід з 13 години до 13 години 45 хвилин - упродовж робочого тижня; кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу та четвер - о 18 годині, у п`ятницю - о 16 годині 45 хвилин; вихідні дні субота і неділя.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІV Правил для належного виконання службових обов`язків прокурори забезпечуються робочим місцем та необхідною оргтехнікою.

Пунктом 2 Розділу ІV Правил визначено, що прокурори можуть перебувати у робочий час за межами приміщень органів прокуратури зі службових питань з відома безпосереднього керівника, а керівники самостійних структурних підрозділів та керівники окружних прокуратури керівника Київської міської прокуратури та його заступників.

Про свою відсутність на роботі прокурор невідкладно повідомляє безпосереднього керівника у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншими доступними способами, із зазначенням причин відсутності.

У разі недотримання прокурором цих вимог складається акт про його відсутність на робочому місці.

Як вбачається з матеріалів справи, Київською міською прокуратурою подано до відповідача-2 дисциплінарну скаргу стосовно вчинення прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, яка зареєстрована 12.08.2022.

У скарзі відповідачем 1 викладено відомості про факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку і зазначено, що остання в порушення вимог пункту 1 розділу ІІІ Правил без поважних причин була відсутня на робочому місці з 28.02.2022 по 04.05.2022 та з 10.06.2022 по дату написання скарги, у зв`язку з чим вважає, що за допущені порушення ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Частиною першою статті 44 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

Відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Згідно з частинами 3, 4, 6, 10 статті 46 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті, член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки.

Під час здійснення перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання стосовно себе.

Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, членом відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження - ОСОБА_3 , прийнято рішення від 16.08.2022 про відкриття дисциплінарного провадження №07/3/2-465дс-154дп-22 стосовно позивача; листом від 16.08.2022 №07/3-685вих-22 запропоновано останньому надати пояснення з приводу обставин, викладених у скарзі; а також надіслано відповідачу 1 запит від 19.09.2022 №07/3/2-2433вих-22 щодо надання додаткових пояснень та необхідних підтверджуючих документів.

В ході проведення перевірки під час дисциплінарного провадження установлено, що в період з 14.02.2022 до 25.02.2022 включно ОСОБА_1 перебувала у щорічній відпустці відповідно до наказу від 09.02.2022 №261к.

Після закінчення щорічної відпуски ОСОБА_1 без поважних причин не прибула на роботу та не повідомила про місце її перебування.

Лише 03.03.2022 ОСОБА_1 надіслано електронною поштою рапорт, адресований керівнику Київської міської прокуратури, про неможливість виходу на роботу у зв`язку з триваючими воєнними діями на території України та перебуванням її за кордоном.

Як пояснила ОСОБА_1 , 12.02.2022 вона виїхала за межі території України до Іспанії, а 13.02.2022 - з Іспанії до Республіки Еквадор. 25.02.2022 позивач вилетіла з Еквадору до Нідерландів, а після цього вирушила у м. Дрезден (Німеччина). Також, позивачем зазначено, що при першій нагоді, за наявності можливостей, повернеться в Україну.

В подальшому, 05.05.2022 ОСОБА_1 скеровано заяву керівнику Київської міської прокуратури про надання відпустки без збереження заробітної плати, на підставі якої цього ж дня видано наказ № 513 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 21 календарний день з 05.05.2022 до 25.05.2022 включно відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки».

На підставі заяви ОСОБА_1 від 23.05.2022, наказом керівника Київської міської прокуратури від 26.05.2022 №°642к їй надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 15 календарних днів з 26.05.2022 до 09.06.2022 включно відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки».

Поряд з цим, 27.05.2022 начальником відділу кадрової роботи та державної служби Київської міської прокуратури Дзюник В.П. надіслано ОСОБА_1 електронною поштою лист №07-206вих-22, яким її попереджено про необхідність приступити до виконання службових обов`язків після завершення відпустки.

Однак, 08.06.2022 позивачем надіслано керівнику Київської міської прокуратури заяву, в якій зазначено, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України з 24.02.2022 на території України діє особливий правовий режим та у зв`язку з продовженням на території України дії воєнного стану, ОСОБА_1 просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану з 10.06.2022 по 23.08.2022 включно відповідно до статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а у випадку якщо останній не буде продовжено у зв`язку із сімейними обставинами.

Листом Київської міської прокуратури від 09.06.2022 №07-233вих-22 позивача повідомлено, що заява від 08.06.2022 про надання відпустки залишена без задоволення та повторно зазначено про необхідність приступити до виконання своїх службових обов`язків з 10.06.2022. Також позивача попереджено про те, що відсутність на роботі без поважних причин буде розцінено як прогул з подальшим ініціюванням притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Як свідчать матеріали справи, після завершення відпустки 10.06.2022 ОСОБА_1 не приступила до роботи, про що складено акт про відсутність працівника на робочому місці від 10.06.2022.

В подальшому, у всі наступні робочі дні працівниками прокуратури складались відповідні акти, якими зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на робочому місці. Вказані акти надсилались позивачу на електронну адресу для ознайомлення.

Відповідачем 1 надіслано позивачу лист від 03.08.2022 №07-387вих22 про надання пояснень щодо причин неявки на роботі.

У наданих поясненнях від 04.08.2022 ОСОБА_1 повідомила, що продовжує перебувати на території Німеччини, до пояснень додала копію рапорту від 03.03.2022. Крім того, позивачем скеровано заяву керівнику Київської міської прокуратури від 03.08.2022 про надання відпустки без збереження заробітної плати включно відповідно до статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у зв`язку з перебуванням на території Німеччини.

На запит начальника відділу кадрової роботи та державної служби Київської міської прокуратури Дзюник В.П. від 09.08.2022 №07-407вих22 щодо надання документів, які підтверджують факт виїзду за межі України або наявності статусу внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 надіслала 12.08.2022 лист зі сканкопією додатку на 1 аркуші, який, зі слів позивача, є копією реєстрації на території Німеччини.

Проте будь-яких інших належних і достовірних доказів щодо підтвердження факту виїзду та перебування за межами України, зокрема, копії сторінок закордонного паспорта з відмітками про перетин кордону, доказів щодо отримання тимчасового захисту на території іншої країни, набуття статусу внутрішньо переміщеної особи тощо, позивачем не надано.

Крім того, на прохання відповідача 1 позивачем не надано також офіційного перекладу поданого нею документа.

В подальшому, надіслані ОСОБА_1 заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати Київською міською прокуратурою розглянуто та залишено без задоволення у зв`язку із ненаданням підтверджуючих документів, про що повідомлялось позивача листами від 18.08.2022 №07-438вих22, від 08.09.2022 № 07-548вих-22.

Викладені обставини підтверджуються матеріалами дисциплінарного провадження №07/3/2-465дс-154дп-22, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом в судовому засіданні, достовірність яких не заперечується сторонами.

Однак, представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що ОСОБА_1 вважає, що відповідачем 1 протиправно ініційовано здійснення дисциплінарного провадження та в діях керівництва щодо неї вбачаються ознаки упередженості та вибірковості, дисциплінарну скаргу стосовно себе вважає необґрунтованою. Зокрема, позивач вважає, що відповідачами знехтувано основні права позивача на життя та здоров`я, недоторканність і безпеку та повагу до цих прав. Отримання тимчасового захисту від держави Німеччина, активні бойові дії на території України, відсутність можливості повернення, є, на думку позивача, поважною причиною відсутності на робочому місці та які є надзвичайними, невідворотними і об`єктивними обставинами. Крім того, позивач вважає, що відповідачами грубо знехтувано імперативними приписами статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд враховує та вважає вірними посилання представника позивача про те, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Водночас, працівник зі свого боку має довести поважність причин прогулу перед роботодавцем, і з врахуванням не тільки своїх свобод та інтересів, а й установи, де працює.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 № 133, від 18.04.2022 № 259, від 18.05.2022 № 341, від 12.08.2022 № 573, від 07.11.2022 № 757, від 06.02.2023 № 58, від 01.05.2023 №254. Указом Президента України від 26.07.2023 № 451 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, на запит члена Комісії ОСОБА_3 від 19.09.2022 №07/3/2-2433вих-22, Київською міською прокуратурою повідомлено, що на час ведення бойових дій у м. Києві та Київській області працівники органів Київської міської прокуратури мали змогу, за погодженням з керівниками, працювати не на робочих місцях, а у місцевостях, безпечних для їх життя. Із закінченням бойових дій, з травня 2022 року всі працівники органів Київської міської прокуратури працюють на своїх робочих місцях.

Крім того, згідно пояснень керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 у груповому чаті працівників окружної прокуратури 16.03.2022 ним доводилось до відома позиція Офісу Генерального прокурора про можливість для жінок вивезти дітей за кордон та повернутися потім на роботу, для чого необхідно взяти відпустку.

В свою чергу, ОСОБА_1 повідомляла, що перебуває за межами України та повертатись не збирається, документів про перетин кордону надавати не буде.

Також у телефонному режимі керівником доведено до відома про постанову Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 №440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» щодо необхідності повернутися та приступити до роботи, а також про ініціювання питання притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, запитів від ОСОБА_1 про роз`яснення щодо організації роботи в умовах воєнного стану та куди їй треба повернутися для виконання своїх службових обов`язків не надходило. Водночас, їй неодноразово повідомлялось про необхідність повернутися до робочого місця.

З початку введення в Україні воєнного стану ОСОБА_1 , окрім рапорту від 03.03.2022, заяви про надання відпустки не подано.

Натомість, ОСОБА_1 лише 05.05.2022 вперше звернулась із заявою про надання відпустки.

Як встановлено судом вище, відпустки без збереження заробітної плати надавались ОСОБА_1 двічі в період з 05.05.2022 до 25.05.2022 включно та з 26.05.2022 до 09.06.2022 включно відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки».

Одночасно з виданням крайнього наказу позивача попереджено про необхідність приступити до виконання службових обов`язків після завершення відпустки, однак ОСОБА_1 проігнорувала вказане попередження та не приступила до роботи, про що складено акти про відсутність працівника на робочому місці у період з 10.06.2022 по 08.08.2022.

Заяв щодо надання дозволу на дистанційну роботу ОСОБА_1 також не подавалось.

Посилання позивача на те, що усі прокурори Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, зокрема, жіночої статі приступили до виконання своїх службових обов`язків у травні 2022 року, є непідтвердженими, оскільки з пояснень керівника окружної прокуратури вбачається, що працівники працювали дистанційно у місцях, безпечних для життя, а потім повернулись до робочих місць.

Крім того, з огляду на вищевикладене твердження позивача про нерівне і упереджене відношення до неї з боку керівництва також є безпідставним, так як позивачу надавались відпустки, в той час коли інші прокурори в умовах військової агресії російської федерації проти України виконували свої службові обов`язки.

Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо порушення відповідачем 1 положень частини четвертої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та протиправності відмови у наданні їй відпустки, з огляду на наступне.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ (далі Закон № 2136-ІХ), яким встановлено особливості регулювання трудових відносин на період воєнного стану.

Відповідно до Прикінцевих положень цього Закону главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2, у якому зазначено: під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

На період дії воєнного стану положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють трудові відносини по іншому, ніж Кодекс законів про працю України, мають пріоритетне значення та застосування. Однак інші норми, закріплені в законодавстві про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ, потрібно застосовувати й надалі.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Зокрема, щодо відпусток.

Станом на 10.06.2022 діяла в первинній редакції частина третя статті 12 Закону № 2136-ІХ, яка передбачала, що протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки».

В подальшому, статтю 12 доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 2352-IX від 01.07.2022, відповідно до якої у період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Однак, суд зазначає, що під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів в спростування доводів, викладених відповідачем 1 у дисциплінарній скарзі, щодо перебування її за межами території України на час написання заяв про надання відпусток, не надано доказів щодо отримання тимчасового захисту на території іншої країни, набуття статусу внутрішньо переміщеної особи.

Щодо надіслання позивачем до відділу кадрової роботи та державної служби Київської міської прокуратури сканкопію листа, який, як стверджує позивач, є копією реєстрації на території Німеччини, суд вважає, що відповідачами правомірно не взято до уваги вказаний лист у зв`язку з відсутністю його перекладу, що унеможливлює достовірно встановити перебування позивача за кордоном.

Таким чином, керівник Київської міської прокуратури, розглядаючи заяви ОСОБА_1 про надання відпустки та відмовляючи у їх задоволенні, діяв з урахуванням приписів частини статті 12 Закону № 2136-ІХ, чинної на час прийняття таких рішень.

Крім того, слід зазначити, що у травні 2022 року відпустки без збереження заробітної плати надавались ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки», а не на підставі статті 12 Закону № 2136-ІХ, як стверджує позивач.

До того ж, доводи позивача про поважність причин відсутності на робочому місці, а саме з причин залишення керівником Київської міської прокуратури її заяв про надання відпусток без збереження заробітної плати є помилковими.

В контексті викладеного, суд також зазначає, що відповідно до частини другої статті 12 Закону № 2136-ІХ передбачено, що у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Статтею 4 Закону України «Про критичну інфраструктуру» передбачено, що захист критичної інфраструктури є складовою частиною забезпечення національної безпеки України.

Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру» для організації ефективного забезпечення безпеки і стійкості критичної інфраструктури з урахуванням специфіки забезпечення окремих життєво важливих функцій та/або послуг визначаються сектори критичної інфраструктури.

До життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою (пункт 13).

16 грудня 2022 року Кабінетом Міністрів України, на виконання положень Закону України «Про критичну інфраструктуру», прийнято постанову № 1384, якою перелік секторів критичної інфраструктури доповнено сектором «Правосуддя».

У зв`язку із прийняттям Закону України № 1401-VIIІ від 02.06.2016 «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» основні засади діяльності органів прокуратури закріплено у статті 131-1 Конституції України (Розділ VIII «Правосуддя»), тобто органи прокуратури інституційно є елементом загальної системи правосуддя.

Таким чином, органи прокуратури відносяться до об`єктів критичної інфраструктури, а позивач, який призначений на посаду прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, вважається працівником, залученим до виконання робіт на об`єкті критичної інфраструктури. За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що до прокурорів може бути застосовано положення частини другої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо відмови у надані відпустки.

Більш того, суд вважає, що Закон № 2136-ІХ прийнятий та спрямований на те, щоб роботодавець (особливо об`єкти критичної інфраструктури) під час воєнного стану зміг максимально ефективно організувати свою роботу та виконати поставлене перед ним завдання. Мета саме забезпечити безперебійну та ефективну роботу під час воєнного стану в державі.

Суд зазначає, що у період воєнного стану одночасно із необхідністю здійснення військового супротиву Збройними Силами України важливе значення має підтримання правопорядку, а також запобігання і усунення випадків порушення прав людини. Велику роль у реалізації даного завдання відіграють органи прокуратури України. Одним із найважливіших завдань прокуратури в умовах воєнного стану є документування усіх фактів посягання на територіальну цілісність та недоторканість України, диверсій, незаконного перетину державного кордону України, планування, підготовки та розв`язання та ведення агресивної війни, інших порушень законів, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Введення воєнного стану в Україні не звільняє прокурорів від виконання їх службових обов`язків.

Вступаючи на службу в органи прокуратури ОСОБА_1 , у відповідності до статті 36 Закону України «Про прокуратуру», складено присягу, якою присвятила свою діяльність служінню Українському народові і Україні та урочисто присягалась: неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання прокурора.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Правил ОСОБА_1 повинна була дотримуватись такого режиму роботи: початок роботи з 9 години - упродовж робочого тижня; перерва на обід з 13 години до 13 години 45 хвилин - упродовж робочого тижня; кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу та четвер - о 18 годині, у п`ятницю - о 16 годині 45 хвилин.

Доводи позивача про те, що її не було ознайомлено із Правилами внутрішнього службового розпорядку судом не беруться до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься листок з підписами про ознайомлення з Правилами прокурорів Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, у тому числі ОСОБА_1 . Вказаний листок-ознайомлення був надісланий разом із супровідним листом від 01.09.2021 начальнику відділу кадрової роботи та державної служби Київської міської прокуратури.

Крім того, вказані Правила опубліковані на офіційному веб-сайті Київської міської прокуратури з відкритим доступом, що надає право кожній посадовій особі органів прокуратури ознайомитись із їх змістом.

Недотримання ОСОБА_1 зазначених вимог Правил внутрішнього службового розпорядку підтверджено актами про її відсутність на робочому місці, які складено у період з 10.06.2022 до 08.08.2022; табелями обліку використання робочого часу працівників Дніпровської окружної прокуратури міста Києва за лютий - липень 2022 року; поясненнями ОСОБА_1 , яка не заперечує факту відсутності на робочому місці; поясненнями керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Дейнеки С.В., який зазначив, що неодноразово спілкувався по телефону з позивачем, починаючи з 25.02.2022 року, яка повідомила, що не збирається повертатися в Україну, документи про перетин кордону надавати відмовилася.

Крім того, зі змісту заяв позивача про надання відпусток від 25.05.2022, від 25.05.2022, від 08.06.2022, остання просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану, а у випадку якщо останній не буде продовжено у зв`язку із сімейними обставинами.

Тобто з вищенаведеного вбачається, що позивач не мала наміру повертатись до України та, відповідно, до виконання своїх службових обов`язків, навіть після завершення дії воєнного стану, оскільки просила надати відпустку у зв`язку із сімейними обставинами.

Таким чином, поведінка позивача у даних спірних правовідносинах свідчить про порушення службової дисципліни, ігнорування своїх службових обов`язків та порушення правил внутрішнього службового розпорядку.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що її звільнення відбулось з порушенням статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Положення цієї статті не містять будь-якої заборони стосовно звільнення прокурора з органів прокуратури, натомість законодавець даної нормою передбачає, що у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, органів прокуратури, як суб`єкта владних повноважень, функції яких визначені статтею 131-1 Конституції України.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем 2 процедури здійснення дисциплінарного провадження зокрема, строку складання висновку про наявність дисциплінарного проступку прокурора, суд зазначає наступне, що дисциплінарне провадження включає такі етапи: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Відповідно до абзацу першого частини дев`ятої статті 46 Закону України «Про прокуратуру» перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, але не більш як на місяць.

Згідно з частиною десятою статті 46 Закону України «Про прокуратуру» член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Вказані положення узгоджуються з пунктами 101 та 106 Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.

З аналізу викладених положень вбачається, що законодавцем встановлено двомісячний строк саме для проведення перевірки членом Комісії відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що дисциплінарна скарга до Комісії надійшла 12.08.2022, а остання інформація з Київської міської прокуратури, на вимогу члена Комісії, отримано 03.10.2022, тобто в межах строку проведення перевірки, який закінчувався 12.10.2022. Після чого членом Комісії ОСОБА_3 проаналізовано зібрані докази та 13.10.2022 складено висновок про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора ОСОБА_1 , який з матеріалами дисциплінарного провадження передано на розгляд Комісії.

Таким чином, законодавством не передбачено строків для складання членом Комісії висновку про наявність або відсутність дисциплінарного проступку прокурора, в той час перевірку відомостей, викладених у дисциплінарній скарзі, членом Комісії проведено в межах строку, визначеного абзацом першим частини дев`ятої статті 46 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо доводів позивача про порушення процедури здійснення дисциплінарного провадження в частині проведення засідання Комісії за його відсутності суд зазначає наступне.

Частиною першої статті 47 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

Відповідно до частини третьої цієї статті передбачено, що висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор:

1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності;

2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки;

3) не з`явився на засідання повторно.

Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження.

Як матеріалами дисциплінарного провадження, ОСОБА_1 своєчасно та належним чином двічі запрошувалася на засідання Комісії для розгляду висновку про наявність дисциплінарного проступку з повідомленням про час і місце проведення засідання Комісії, а саме листами від 21.10.2022 №07/3-953вих-22 та від 04.11.2022 №07/3-1029вих-22.

Водночас, на засідання Комісії, призначені на 02 та 16 листопада 2022 року ОСОБА_5 не з`явилася, надіславши лист на електронну пошту Комісії про неможливість прибуття у зв`язку з перебуванням за кордоном та проведенням воєнних дій на території України. Також у листі виявила бажання взяти участь у засіданні Комісії в режимі відеоконференції.

Особливості діяльності Комісії в умовах воєнного стану визначені рішенням Комісії від 09.03.2022 № 1зп-22, а також Порядком проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, в режимі відеоконференції на період дії воєнного стану, затвердженого рішенням Комісії від 24.03.2022 № 5зп-22.

Участь у засіданні Комісії прокурора та інших запрошених осіб забезпечується шляхом використання будь-яких доступних платформ відеозв`язку або месенджерів, про можливість використання яких учасник засідання повідомляє Комісію не пізніше, ніж за три дні до дня проведення засідання.

Як зазначив відповідач 1, 02 та 16 листопада 2022 року Комісією вживались заходи щодо організації зв`язку з ОСОБА_1 у режимі відеоконференції, однак вона не реагувала на надіслані їй на електронну пошту запрошення для такої участі та не вийшла на зв`язок в режимі відеоконференції. За вказаних обставин, Комісія, враховуючи вимоги пункту 3 частини третьої статті 47 Закон України «Про прокуратуру», визнала за можливе розглянути висновок за відсутності прокурора.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями відповідача 1, що Комісія мала право прийняти рішення про розгляд висновку за відсутності позивача, повідомленого належним чином, який не прибув у відповідне засідання повторно.

Отже, твердження позивача про порушення відповідачем 2 процедури здійснення дисциплінарного провадження є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Також безпідставно позивач посилається на порушення визначених статей 147-1, 148, 149 Кодексу Законів про працю України строків та порядку застосування дисциплінарного стягнення, оскільки спеціальним законом для даних спірних правовідносин є Закон України «Про прокуратуру», який визначає окрему процедуру здійснення дисциплінарного провадження стосовно прокурора та визначає інші строки накладення дисциплінарного стягнення.

Зазначені вище правові норми в сукупності з установленими обставинами справи свідчать про допущення позивачем порушення трудової дисципліни без зазначення поважних причин, яке має умисний та систематичний характер, що відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Під час здійснення дисциплінарного провадження позивач не вживав заходів щодо врегулювання порядку та організації своєї роботи, натомість без зазначення об`єктивних причин категорично відмовився повернутися до України та приступити до виконання своїх службових обов`язків.

Як передбачено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 №440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» у разі перебування державного службовця або працівника державного органу в робочий час в Україні поза межами робочого місця без рішення керівника державної служби, зазначеного в пункті 1 цієї постанови, або за кордоном, крім перебування у службовому відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, подані учасниками документи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач 2 належним чином з`ясував обставини, які мали значення для прийняття рішення, навів мотиви, з яких дійшов висновків про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на належні докази, врахував характер проступку, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини та обґрунтував пропорційність застосованого виду дисциплінарного стягнення і його співмірність вчиненому проступку.

За таких обставин, Комісією повно та ґрунтовно вивчено матеріали дисциплінарного провадження, та з урахуванням всіх наявних доказів, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України прийнято рішення від 16.11.2022 № 207дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Грекову С.О.», а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 11 Закону України «Про прокуратуру» у встановленому порядку та на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування його на посаді прокурора.

Керівник обласної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень (ч.2 ст.11 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до викладених правових норм, на підставі рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 16.11.2022 № 207дп-22, реалізуючи дискреційні повноваження, Київська міська прокуратура, видаючи наказ від 29.11.2022 №1986к, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд не вбачає належних правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу відповідача 1 від 29.11.2022 №1986к про звільнення позивача з посади прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та органів прокуратури, а відтак відсутні підстави і для задоволення похідних позовних вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_2 ) до Київської міської прокуратури (місцезнаходження: 03150; м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; ) та Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81-б; ) про визнання протиправними та скасування рішень, поновленні на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

4. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 05 вересня 2023 р.