Справа № 380/15632/23
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 рокусправа № 380/15632/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. у письмовому провадженні розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

встановив:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення) у розмірі 76724,74грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі №380/2275/22 відповідач нарахував позивачеві на картковий рахунок кошти, а отже відбувся остаточний розрахунок по належних йому виплатах, тому в період з 27.11.2020 до 28.06.2023 існувала затримка в розрахунку у зв`язку із звільненням. Вважає, що у позивача виникло право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 18.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, надати (надіслати) суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що будь якої вини чи протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. Суд на підставі частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира 12 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) від 17.11.2020 № 43-РС його звільнено у запас за пунктом 2 підпункту «к» частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232 - XII.

26.11.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №254 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення.

04.01.2021 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення.

26.01.2021 військова частина НОМЕР_1 у відповідь на вищезазначену заяву скерувала лист № 71/1/66, у якому повідомила, що для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було, фінансування на виплату індексації не здійснювалось. З огляду на те, що величина індексу споживчих цін у квітні - серпні 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103 відсотка, індексація грошового забезпечення за цей період не проводилась. Вказано, що за час військової служби позивача військова частина провела з ними повний розрахунок належних виплат грошового забезпечення.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №380/2037/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 30.11.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.

На виконання вище вказаного рішення Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки позивачу було нараховано індексацію грошового забезпечення, при нарахуванні індексації грошового забезпечення базовим місяцем став січень 2016 року.

Відповідно до довідки-розрахунку про нараховану індексацію ОСОБА_1 в період з січня 2016 по лютий 2018 року індексація була нарахована з врахуванням базового місяця січень 2016 року.

Позивач не погодився з діями військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення з врахуванням базового місяця січень 2016. Зазначене стало мотивом звернення з позовом до суду.

Враховуючи, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення відповідачем базовим місяцем став січень 2016 року, що є помилковим, на думку позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі №380/2275/22 позов ОСОБА_1 задоволено повністю - визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 підтримки щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2016 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі №380/2275/22 Військова частини НОМЕР_1 виплатила на банківський рахунок позивача 28.06.2023 кошти у сумі 78048,68грн.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 13 травня 2020 року Справа №810/451/17 Провадження № 11-1210апп19 зазначила, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в редакції на час виникнення правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Суд звертає увагу, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 28.06.2023, отже після внесених змін 19.07.2022 у частину 1 статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Визначаючи період, за який позивачу підлягає виплата середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд звертає увагу, що відповідно до чинної з 19.07.2022 редакції частини 1 статті 117 КЗпП України, на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців, зокрема за 182 календарні дні (6 міс.) з 27.11.2020 (наступного дня після звільнення) по 27.05.2021.

Також, надаючи оцінку співмірності та обґрунтованості суми середнього грошового забезпечення, яке підлягає виплаті на користь позивача, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до довідки про грошового забезпечення наданої військовою частиною НОМЕР_1 , розмір грошового забезпечення позивача за два місяці до звільнення, а саме у вересні 2020року становив 11639,64 грн. і у жовтні 2020 року 11639,64 грн., загальна сума 23279,28 грн.

Число календарних днів у вересні 2020 року 30 днів, у жовтні 2020 року 31 день.

Середньоденне грошове забезпечення становить 381,63 грн (23279,28 грн. (11639,64 грн + 11639,64 грн):61к.д(31+30)).

Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за виплату індексації , який підлягає стягненню з відповідача на за період 27.11.2020 по 27.05.2021 включно відповідно до норм ст.117 КЗпП України становить 69456,66 грн (381,63грн *182к.д), де: 182 кількість календарних днів за період з 27.11.2020 по 27.05.2021 включно.

При розгляді цієї справи суд ураховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 806/2473/18, від 24 липня 2019 року по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 662/1626/17, від 17 січня 2019 року по справі № 2-1579/11.

Ураховуючи, що виплата відповідачем загальної суми індексації грошового забезпечення становить 78048,68 грн і є більшою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 69456,66грн (182 дні (6 міс.) затримки розрахунку * 381,63 грн), за період з 27.11.2020 по 27.05.2021, то суд не застосувує до даних правовідносин принцип співмірності.

Отже, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 69456,66грн.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Отже, оскільки позивач не отримав у день його звільнення всі належні виплати, а кошти йому було перераховано за наслідками судового вирішення спору із значною затримкою, суд дійшов висновку, що позивач має право на присудження йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більш як за шість місяців.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача основні позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 69456,66грн.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 858,88 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 .

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 69456(шістдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят шість)грн. 66коп.

У решті в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )судовий збір на суму 858(вісімсот п`ятдесят вісім) грн.88 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.