Справа № 600/4114/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 вересня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4114/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить:

визнати протиправною відмову Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 575 від 21.10.2022, якою ОСОБА_2 відмовлено в знятті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Вікнянську сільську раду Заставнівського району Чернівецької області здійснити зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він, як власник житла, для отримання адміністративної послуги зі зняття особи із зареєстрованого місця проживання звернувся до Вікнянської сільської ради (далі - відповідач) із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 (далі третя особа). Відмову Вікнянської сільської ради у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 позивач вважає протиправною, оскільки відповідач на підставі поданої заяви власника житла зобов`язаний був зняти третю особи з зареєстрованого місця проживання.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду повідомлено відповідача шляхом надіслання ухвали суду про відкриття провадження у справі на електронну адресу відповідача, вказану позивачем в позовній заяві, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач правом, передбаченим ст. 162 КАС України, не скористався, заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з посиланням на відповідні докази та норми права, до суду не надав.

Представником третьої особи Колибаби А.Т. подано до суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2021 № 257858550, ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.10.2022 у справі № 716/1127/22 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 31.10.1999 Вікнянською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, за актовим записом № 9.

Відповідно до довідки від 20.01.2021 № 20 про реєстрацію місця проживання особи за відомостями виконавчого комітету Вікнянської сільської ради, ОСОБА_2 зареєстрований з 02.02.2001 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї жителя с. Вікно Чернівецького району від 22.11.2022 б/н, складеного Вікнянською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, сім`я ОСОБА_2 складається з 3 чоловік, в т.ч.: дружина ОСОБА_3 ; донька - ОСОБА_1 .

16.08.2022 позивач звернувся до Вікнянської сільської ради із заявою власника житла про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_2 .

Листом від 30.08.2022 № 439 Вікнянська сільська ради відмовила позивачу у задоволенні заяви, посилаючись на допущені помилки від час оформлення заяви.

За наслідками повторно поданої позивачем заяви, 21.10.2022 Вікнянська сільська рада листом за вих. № 757 повідомила позивача про відсутність підстав для зняття з реєстрації ОСОБА_2 з місця реєстрації без погодження з військовим комісаріатом.

Вважаючи відмову Вікнянської сільської ради від 21.10.2022 № 575 у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Дослідивши матеріали та фактичні обставини справи, судом встановлено, що провадження по вказаній справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, ч. 3 ст. 19 КАС України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Адміністративною справою у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У відповідності до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 379 Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За положеннями ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" від 13.05.2003, "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010).

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві", інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Зехентнер проти Австрії", 2009 року, пункт 56).

Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 759/20627/18, вказав, що поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

За змістом вказаних норм закон передбачав особливий порядок виселення осіб з житла, а, отже, й зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Крім того, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Водночас, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового, однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 337/2535/2017, в якій зазначено, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 27.07.2023 (справа № 420/13945), позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо підсудності цієї справи адміністративному суду, суд враховує, що предметом даного спору є зняття реєстрації місця проживання третьої особи ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, даний позов подано на поновлення права позивача у сфері житлових відносин та спір про зняття реєстрації місця проживання третьої особи може впливати на майнові права та інтереси як позивача, так і третьої особи.

При цьому, суд враховує, що в рамках спірних правовідносин має місце спір щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, який розглядався в межах цивільної справи № 716/65/23.

Так, у січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.08.2023 у справі № 716/65/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задоволено повністю. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні домоволодінням по АДРЕСА_1 шляхом його вселення у це домоволодіння. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 .

Беручи до уваги вищенаведене, незважаючи на участь у цьому спорі суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зважаючи на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи те, що спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, суд прийшов до висновку, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі та роз`яснює позивачеві, що даний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 6 ст. 143 КАС України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір " передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на закриття провадження у справі, сплачений позивачем судовий збір може бути повернутий в разі звернення з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 238, 239, 241, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, - закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.К. Левицький