Справа № 120/669/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

07 вересня 2023 р. Справа № 120/669/23
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №120/669/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №120/669/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням суду від 12.04.2023 вказаний позов задоволено. Зокрема, зобов`язано Головне управління ПФУ у Вінницькій здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 з 14.10.2020 пенсію відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 вих. № 738 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (зі змінами), з урахуванням раніше виплачених сум.

04.08.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Щавінського К.С., подана в прядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за змістом якої останній просить суд визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , вчинених на виконання рішення суду від 12.04.2023 у справі №120/669/23, та постановити по даному факту окрему ухвалу.

Подана заява мотивована тим, що відповідач виконуючи зазначене рішення суду та здійснюючи перерахунок його пенсії з 14.10.2020 безпідставно обмежив розмір перерахованої пенсії максимальним розміром, не врахувавши при цьому інше рішення суду від 26.01.2021 у справі № 120/7778/20-а, за яким ГУ ПФУ у Вінницькій області було зобов`язане проводити виплату його пенсії з 14.10.2020 без обмеження її максимального розміру. При цьому позивач зазначає, що оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), тому на даний час закон не містить чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження. Таким чином позивач вважає, що відповідач на виконання рішення суду від 12.04.2023 у справі № 120/669/23 протиправно обмежив розмір його пенсії, право на отримання якої встановлене Законом № 2262-ХІІ.

Ухвалою від 09.08.2023 вказану заяву прийнято до розгляду судом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження. Цією ж ухвалою встановлено ГУ ПФУ у Вінницькій області строк для надання суду письмових пояснень по суті поданої заяви.

14.08.2023 до суду надійшли пояснення відповідача, у яких зазначається, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2023 Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії заявника, який станом на 14.10.2020 становить 30032,43 грн., однак виплаті підлягає 29096,23 грн. Відповідач вказує, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/669/23 надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо здійснення перерахунку та виплаті пенсії стягувачу згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 №738 з 14.10.2020 з урахуванням раніше виплачених сум. Тобто, на переконання відповідача, предметом розгляду у даній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи. Відповідач зазначає, що розмір виплачуваної пенсії в судовому рішенні не встановлювався та вказує, що у разі не визначення судом порядку проведення перерахунків в подальшому, застосовується норми законодавства, які були чинні на час, з якого проводився перерахунок пенсії. Крім того відповідач наголошує, що враховуючи вимоги ст. 43 Закону №2262 пенсія стягувача повинна виплачуватись з обмеження максимального розміру (10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність).

Таким чином, на переконання відповідача, ним в повному обсязі виконано рішення суду у справі № 120/669/23 та проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог чинного законодавства та судового рішення.

Враховуючи ту обставину, що у період часу з 14.08.2023 по 01.09.2023 головуючий суддя по справі перебував у щорічній відпустці, тому дане процесуальне питання розглянуто судом в письмовому провадженні 07.09.2023.

Вирішуючи подану заяву суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, судом встановлено, що попереднім рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №120/7778/20-а було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з 14.10.2020.

В подальшому, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у цій справі №120/669/23 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні з 14.10.2020 перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 10.11.2022 вих. № 738. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 з 14.10.2020 пенсію відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 вих. № 738 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (зі змінами), з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом №0200-0902-5/70506 від 14.07.2023 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило, що на виконання судового рішення від 12.04.2023 по справі №120/669/23 проведено розрахунок розміру пенсії позивача, який станом на 14.10.2020 становить - 30 032,43 грн., однак виплаті підлягає 29 096,23 грн. Крім того суб`єкт владних повноважень зазначив, що доплата по рішенню суду у справі 120/669/23 відсутня, оскільки розмір фактично отримано пенсії відповідає розміру перерахованої пенсії згідно судового рішення у справі 120/7778/20. Отже, ГУ ПФУ у Вінницькій області вказує на те, що оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 з 14.10.2020 становить 29096,23 грн., який розрахований на виконання судового рішення від 26.01.2021 у справі № 120/7778/21-а, тому виплата пенсії позивачу на виконання судового рішення у справі № 120/669/23 з 14.10.2020 також проводиться в розмірі 29096,23 грн.

У цьому ж листі ГУ ПФУ у Вінницькій області посилаючись на положення ст. 43 Закону № 2262-XII вважає, що пенсія позивачу має виплачуватися з обмеженням максимального розміру (10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність).

Так, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив, що дійсно відповідач виконуючи рішення суду від 12.04.2023 у справі №120/669/23, здійснив перерахунок пенсії позивача з 14.10.2020 відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 вих. № 738, однак з обмеженням її максимального розміру, фактично зафіксувавши розмір виплачуваної пенсії сумою 29096,23 грн., хоча розрахунок пенсії на цю дату становить 30032,43 грн.

Однак суд вважає, що такі дії ГУ ПФУ у Вінницькій області, які вчинені на виконання судового рішення, є протиправними, позаяк рішення суду від 12.04.2023 у справі №120/669/23 про перерахунок пенсії позивача з 14.10.2020 має виконуватися із врахуванням попереднього судового рішення від 26.01.2021 у справі № 120/7778/21-а про виплату позивачу перерахованої пенсії з 14.10.2020 без обмеження її максимальним розміром.

В даному випадку суд вважає безпідставним, під час виконання судового рішення від 12.04.2023 у справі №120/669/23, посилання ГУ ПФУ у Вінницькій області на положення статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 за № 3668-VI (далі - Закон №3668-VI), положення якого кореспондуються з положеннями ст. 43 Закону № 2262-XII, щодо застосування обмеження пенсії її максимальним розміром.

Дійсно, відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI (в первинній її редакції) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Приймаючи таке рішення Конституційний Суд України виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Отже, Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Таким чином на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, до спірної ситуації застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19.

Правильність такої позиції додаткового підтверджена рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

За таких обставин суд вважає, що оскільки на момент проведення перерахунку пенсії позивача на виконання судового рішення від 12.04.2023 у справі №120/669/23, чинної норми, яка б визначала розмір максимального обмеження пенсії, закон не містить, оскільки положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційного Суду України, тому при виплаті позивачу пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ у відповідача були відсутні підстави для застосування обмеження такої виплати максимальним розміром. Тим більше, що право позивача на проведення виплати пенсії без її обмеження максимальним розміром з 14.10.2020 з аналогічних підстав вже було захищене попереднім судовим рішенням у справі № 120/7778/20-а.

У Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява №60750/00, від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що дії суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду від 12.04.2023 у справі № 120/669/23, які полягають у обмеженні пенсії позивача з 14.10.2020 її максимальним розміром, є протиправними та фактично створюють передумови для безпідставного породження нових судових спорів за участю позивача.

Статтею 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Таким чином враховуючи встановлену судом протиправність дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , вчинених на виконання рішення суду від 12.04.2023 у справі № 120/669/23, в частині застосування з 14.10.2020 обмеження виплати пенсії максимальним розміром, суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу у відношенні суб`єкта владних повноважень відповідача та направити її керівнику Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття відповідних заходів реагування.

Керуючись ст.ст. 149, 248, 249, 383 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Про встановлені порушення законодавства під час виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі № 120/669/23 повідомити начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області заходи повідомити Вінницький окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Окрема ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Окрема ухвала складена та підписана 07.09.2023.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович