Справа № 420/19616/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеській області щодо не виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року у розмірі 173864,86 грн.;

стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року у розмірі 173864,86 грн.;

допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що його - ОСОБА_1 , підполковника міліції - старшого слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області наказом від 27.09.2021 року №256-о було звільнено в запас Збройних Сил України у зв`язку з припиненням ГУ ДФС в Одеській області з повним скороченням та чисельністю.

Позивач оскаржив своє звільнення у судовому порядку та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року по справі №420/20809/21 був поновлений на посаді. Однак, питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вирішувалось.

На підставі викладеного, посилаючись на положення ст. 235 КЗпП України, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року у розмірі 173864,86 грн., розрахованого ним відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Також цією ухвалою суд витребував від Головного управління ДФС в Одеській області інформацію щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

24.08.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач на виконання ухвали суду від 07.08.2023 року повідомив, що Головним управлінням ДФС в Одеській області не здійснювалось нарахування та виплата ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 по 15.03.2023.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, відповідач посилався на реорганізацію ДФС України, зазначивши, що починаючи з 01.01.2022 Державною фіскальною службою України припинено виконання функцій органу виконавчої влади України. Штатний розпис посад не затверджений, фінансування відсутнє (лист ДКСУ в Одеській області з випискою по рахунках Головного управління ДФС в Одеській області додається). Повідомив, що 05 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування Головного управління ДФС в Одеській області в стані припинення.

По суті позовних вимог щодо виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року відповідач зазначив про те, що Державною фіскальною службою України було затверджено кошторис Головного управління ДФС в Одеській області на 2021 рік, який передбачав витрати на оплату праці за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» тільки на 1 півріччя 2021 року. Отже, фактичний та у повному обсязі розрахунок з Позивачем можливий за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України. Здійснення відповідних виплат можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок Державного бюджету України та не залежить від Комісії з реорганізації головного управління ДФС в Одеській області. Комісією 26.06.2023 було направлено лист до Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України з проханням затвердити кошторис на 2023 рік за КПК 3503010 (спеціальний фонд) по КЕКВ 2800 (копія додається). Станом на дату надання відзиву відповідь не надходила кошторис не затверджений.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції ДФС України.

Наказом голови Комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області від 27.09.2021 року №256-о, звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил України за ст.64 п.г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, підполковника податкової міліції ОСОБА_2 (М-121345) - старшого слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області, у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС в Одеській області з повним скороченням посад та чисельності (а.с. 6).

Позивач оскаржив цей наказ та своє звільнення у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року по справі №420/20809/21 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС України в Одеській області №256-о від 27.09.2021 Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_3 , яким звільнено з посади податкової міліції ОСОБА_1 , підполковника податкової поліції - старшого слідчого з особливо важких справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом г (через скорочення штатів) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМУ від 29.07.1991 №114. Поновлено ОСОБА_1 підполковника податкової міліції на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області з 28.09.2021. Суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді з 28.09.2021.

Отже, з 28.09.2021 року ОСОБА_1 поновлений на посаді.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Однак, питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом під час вирішення адміністративної справи №420/20809/21 не вирішувалось.

Відповідач у відзиві повідомив, що Головним управлінням ДФС в Одеській області не здійснювалось нарахування та виплата ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 по 15.03.2023 рр.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року у розмірі 173864,86 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України обумовлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, нормами КЗпП України передбачені випадки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема у разі поновлення на роботі вирішується питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України), а у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника вирішується питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника (стаття 236 КЗпП України).

У даній справі вимушений прогул, за який позивач просить стягнути середній заробіток, стосується виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період звільнення з 28.09.2021 по 15.03.2023 рр. (стаття 235 КЗпП України).

У свою чергу, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 235 КЗпП України та наявність судового рішення про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС України в Одеській області №256-о від 27.09.2021 року «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 » та поновлення позивача на посаді (справа №420/20809/21), суд вважає, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який становить проміжок часу з 28.09.2021 по 15.03.2023 рр.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок №100), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3-4 пункту 2 розд. 2 Порядку №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пунктом 5 розд. 4 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розд. 4 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача:

Згідно Довідки від 04.10.2021 року №497/Х/15-97-09, виданої Головним управлінням ДФС України в Одеській області (Комісія з реорганізації) ОСОБА_1 , який працював в ГУ ДФС України в Одеській області з 29.10.2014 року по 27.09.2021 року на посаді старший слідчий з особливо важливих справ, грошове забезпечення останнього за два календарні місяці роботи до звільнення складає 28593, 12 грн., а саме:

липень 2021 року 14872, 76 грн.;

серпень 2021 року 13720,36 грн.

Кількість робочих днів за останні два календарні місяці до звільнення складає 43 дні:

липень 2021 року 22;

серпень 2021 року 21.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає: 664,96 грн. (28593,12/43).

Кількість днів вимушеного прогулу позивача (з урахуванням частини шостої статті 6 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 № 2136-IX) складає: 377 робочих днів (з 28.09.2021 по 15.03.2023 рр.).

Таким чином середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає: 250689,92 грн. (664,96х377=250689,92).

З урахуванням ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, вказаний середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу суд вважає необхідним стягнути з відповідача.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Що стосується доводів відповідача про реорганізацію ДФС України, припинення з 01.01.2022 року функцій органу виконавчої влади України, відсутність штатного розпису та фінансування, суд зазначає наступне.

Постановою від 18 грудня 2018 року № 1200 Кабінет Міністрів України постановив утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Постановою від 19 червня 2019 р. № 537 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби, Кабінет Міністрів України постановив:

1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

2. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

3. Установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

4. Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 537 - Перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються, утворюється, зокрема, Головне управління ДПС в Одеській області.

Згідно Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 537 - Перелік територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, до Головного управління ДПС в Одеській області приєднується Головне управління ДФС в Одеській області, яке реорганізується.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДФС в Одеській області (Код ) з 05.08.2019 року перебуває в стані припинення за рішенням засновників.

Вирішуючи питання публічного правонаступництва для цілей вирішення питання про заміну боржника у виконавчому провадженні у спорі, пов`язаному із проходженням особою публічної служби, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Суд наголосив, що такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. У цій постанові ВС сформулював правовий висновок, відповідно до якого:

- якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень;

- якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

Також Верховний Суд у справі № 826/9815/18 наголосив, що у випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Суд зазначає, що станом на дату вирішення цієї справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесений запис про припинення Головного управління ДФС в Одеській області (Код ).

Відповідно до п. Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 р. № 107, у разі припинення органу виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації.

Як встановлено судом та підтверджено відповідачем, наказом Державної фіскальної служби України від 02.11.2022 № 22 «Про внесення змін до пункту 1 наказу ДФС від 14 вересня 2022 р. № 17» головою Комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області призначено Торубарова Ігоря Борисовича. Відповідний запис було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 31.01.2023. Наказом Головного управління ДФС в Одеській області від 02.02.2023 № 1 - ДФС «Про утворення Комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області» затверджено Персональний склад Комісії.

Отже, наразі діє Комісія з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області», тобто Головне управління ДФС в Одеській області не вибуло, як сторона по справі, у спірних правовідносинах.

Що ж стосується відсутності фінансування, то ця обставина не є підставою для відмови у задоволенні цього позову,

За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі Кечко проти України (рішення від 8 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297, 371 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.09.2021 року по 15.03.2023 року у сумі 250689,92 грн. (двісті п`ятдесят тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 92 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук