Справа № 440/5415/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 р. Справа № 440/5415/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Петрова Л.М.) від 30.11.2022 року по справі №440/5415/22

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю

до Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 6570638,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем не виконано у 2021 році вимоги статей 19-20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 року по справі №440/5415/22 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача, в якому посилається на помилковість тверджень, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 року по справі № 440/5415/22 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №440/5415/22, у зв`язку із Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.06.2023 р. № 613/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку".

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2023 по справі № 440/5415/22 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Бартош Н.С., судді - Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Присяжнюк О.В., розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справи з метою заміни судді Присяжнюк О.В.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023 по справі № 440/5415/22 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Бартош Н.С., судді - Подобайло З.Г., Бегунц А.О.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзив на неї та відповіді на відзив, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" у визначеному законом порядку зареєстроване як юридична особа, .

01.03.2022 відповідачем подано до ПОВ ФСЗІ звіт за формою №10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2021 рік, вх.№2890. За змістом вказаного звіту середньооблікова кількість штатних працівників роботодавця у 2021 році становила 2611 осіб, фонд оплати праці штатних працівників 635405,10 тис. грн; кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" 104 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, за 2021 рік 77 особа.

Посилаючись на те, що відповідачем у 2021 році не виконано норматив працевлаштування осіб з інвалідністю, позивач, виходячи з приписів статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", стверджував про наявність у відповідача обов`язку зі сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 6570638,73 грн за 27 незайнятих особами з інвалідністю робочі місця.

У зв`язку з несплатою відповідачем суми санкцій, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що чинне законодавство не передбачає обов`язку підприємства самостійно здійснювати пошук осіб з інвалідністю для залучення їх до працевлаштування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі по тексту - Закон № 875-ХІІ у редакції на час спірних правовідносин) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно зі ст. 18 Закону України № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Так, чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту осіб з інвалідністю шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця особи з інвалідністю та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для осіб з інвалідністю належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємств жодних обмежень щодо обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 238 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у ч. 1 ст. 239 ГК України, вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Колегія суддів зазначає, що спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у ст.20 Закону України № 875-ХІІ.

Законодавством України передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для суб`єктів господарювання, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 28.05.2019 р. по справі №807/554/17, від 11.07.2019 року по справі №804/7412/15, суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 ГК України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 18 Закону України № 875-ХІІ визначено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

За змістом ст. 18-1 Закону України № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатись пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 15.04.2019 р. по справі № 821/681/16.

При цьому, Законом України № 875-ХІІ також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи з інвалідністю.

Отже, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31.07.2019 р. по справі №817/724/17.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" (в редакції станом на час спірних правовідносин) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, суб`єкт господарювання фактично вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що суб`єкт господарювання не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 17.09.2020 р. по справі №160/4443/19, від 11.08.2021 р. по справі №260/557/19.

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, суб`єкт господарювання фактично вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" затверджено форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (чинний був на 2021 рік, з 07.07.2022 втратив чинність).

Відповідно до приписів пунктів 3, 5 Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, звітність за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення таких осіб на підприємство для працевлаштування.

Колегія суддів зазначає, що законодавством установлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Наведена вище правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №806/1368/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17 та від 12 липня 2019 року у справі №812/1126/18, від 11 серпня 2021 року у справі № 825/1790/18.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до територіального центру зайнятості надавалися звіти за формою №3-ПН з відміткою про їх прийняття уповноваженою особою центру зайнятості: звіт форми №3-ПН вих № 4/01 від 04.01.2021 (27 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/10 від 14.01.2021 (27 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/18 від 01.02.2021 (39 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/19 від 01.02.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/20 від 01.02.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/59 від 11.02.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/60 від 12.02.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/61 від 12.02.2021 (38 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/64 від 15.02.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/100 від 26.02.2021 (38 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих №4/101 від 26.02.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/103 від 01.03.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/105 від 02/03/2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/118 від 15.03.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/119 від 15.03.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/120 від 15.03.2021 (37 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих №4/133 від 31.03.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/134 від 31.03.2021 (37 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/137 від 05.04.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/154 від 16.04.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/155 від 16.04.2021 (36 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/161 від 25.04.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/162 від 25.04.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/164 від 26.04.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих №4/169 від 30.04.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/171 від 30.04.2021 (36 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/172 від 30.04.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/179 від 14.05.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/180 від 14.05.2021 (37 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/181 від 14.05.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/204 від 31.05.2021 (36 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/205 від 31.05.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/206 від 31.05.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/213 від 07.06.2021 (116 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/215 від 09.06.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/219 від 11.06.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/226 від 14.06.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/228 від 22.06.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/242 від 30.06.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/248 від 01.07.2021 (4 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/249 від 01.07.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/256 від 05.07.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/257 від 05.07.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/263 від 14.07.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/264 від 14.07.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/265 від 14.07.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/266 від 14.07.2021 (11 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/267 від 14.07.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/283 від 30.07.2021 (33 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/288 від 02.08.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/295 від 09.08.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/297 від 15.08.2021 (5 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/298 від 15.08.2021 (33 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/306 від 19.08.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/320 від 31.08.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/321 від 31.08.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/322 від 31.08.2021 (34 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/327 від 06.09.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/330 від 14.09.2021 (34 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/339 від 20.09.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/340 від 20.09.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/341 від 20.09.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/343 від 23.09.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/352 від 30.09.2021 (34 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/368 від 05.10.2021 (4 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/369 від 05.10.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/370 від 05.10.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/381 від 15.10.2021 (5 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/382 від 15.10.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/391 від 22.10.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/392 від 22.10.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/395 від 25.10.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/403 від 27.10.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/407 від 29.10.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/408 від 29.10.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/413 від 08.11.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/419 від 10.11.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/420 від 10.11.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/421 від 10.11.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/422 від 11.11.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/425 від 15.11.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/446 від 24.11.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/451 від 29.11.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/452 від 29.11.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/406 від 30.11.2021 (3 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/459 від 01.12.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/469 від 07.12.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/470 від 07.12.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/475 від 10.12.2021 (2 вакансії для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/477 від 14.12.2021 (5 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/478 від 14.12.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/492 від 21.12.2021 (12 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/498 від 28.12.2021 (35 вакансій для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/499 від 28.12.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю); звіт форми №3-ПН вих № 4/507 від 30.12.2021 (1 вакансія для осіб з інвалідністю).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не може бути звільнений від відповідальності за невиконання норм Закону України № 875-ХІІ, а подання до центру зайнятості інформації про вільні посади в даному випадку не може бути підставою для звільнення підприємства від відповідальності за невиконання Закону № 875-ХП, оскільки були всі підстави для застосування до відповідача адміністративно - господарських санкцій, з огляду на те, що робочі місця не були зайняті особами з інвалідністю, то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам, у т.ч. правовим позиціям Верховного Суду в аналогічних справах на які посилається суд та які в силу ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування у даній справі.

Щодо доводів про те, що що підприємством прийнято на роботу працівників - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , водночас не надано доказів стосовно того, що дані особи мають статус «осіб з інвалідністю», оскільки матеріали справи містять щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , направлення на працевлаштування від Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, які містять відмітку, що вказані особи є особами з інвалідністю. Крім того, відповідачем надано до суду копії довідок до актів огляду МСЕК якими підтверджено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 мають статус «осіб з інвалідністю».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування адміністративно-господарських санкцій можливе виключно на підставі статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" за не виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, при цьому, вказаний Закон не передбачає можливості застосування адміністративно-господарських санкцій за розбіжності між інформацією, зазначеною у наказах про створення робочих місць, їх атестацію та звітах 3-ПН, а також за порушення терміну, визначеного законодавством, для подання первинної звітності за формою 3-ПН.

В цьому випадку, з матеріалів справи не вбачається наявності протиправних дій чи протиправної бездіяльності відповідача по справі, яка б безпосередньо впливала на невиконання визначеного нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто не вбачається вини підприємства (фірми) відповідача щодо невиконання такого нормативу та відповідно підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій.

З урахуванням наведеного вище та приписів ст. 218 ГК України, застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій є неможливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що перекладаючи обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю на державну службу зайнятості суди фактично звільняють роботодавців, від обов`язку виконувати вимоги ст. 19 Закону № 875-ХІІ та сплачувати адміністративно-господарські санкції, передбачені ст. 20 Закону за порушення вказаного обов`язку, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані та такі, що не узгоджуються з наведеним вище.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 року по справі №440/5415/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.О. Бегунц