Справа № 580/811/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 вересня 2023 року

м. Київ

справа №580/811/23

адміністративне провадження № К/990/28563/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Єзерова А.А. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року

у справі №580/811/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

10 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - скаржник), в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 19 грудня 2022 року №7558-7587/Є-03/8-2300/22, щодо зарахування у стаж роботи судді, який дає право на відставку періоди: служби в лавах радянської армії з 22 квітня 1974 року до 16 червня 1981 року (2 роки 1 місяць 25 днів), половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1981 року до 01 липня 1985 року, службу в органах внутрішніх справ з 19 серпня 1985 року до 08 квітня 1990 року (4 роки 8 місяців 8 днів), що у сукупності з роботою на посадах судді Корсунь-Шевченківського районного суду з 09 квітня 1990 року до 03 січня 1994 року (3 роки 8 місяців 25 днів) та судді Апеляційного суду Черкаської області з 04 січня 1994 року до 13 грудня 2016 року (22 роки 11 місяців 10 днів) становить 35 років 5 місяців 8 днів стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, здійснення його перерахунку і виплати у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років стажу судді та 30% за кожний повний рік роботи судді понад 20 років (15 років), визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20 лютого 2020 року №04-24/74/2020;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботі судді, який дає право на відставку періоди: служби в лавах радянської армії з 22 квітня 1974 року до 16 червня 1981 року (2 роки 1 місяць 25 днів), половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1981 року до 01 липня 1985 року, службу в органах внутрішніх справ з 19 серпня 1985 року до 08 квітня 1990 року (4 роки 8 місяців 8 днів), що у сукупності з роботою на посадах судді Корсунь-Шевченківського районного суду з 09 квітня 1990 року до 03 січня 1994 року (3 роки 8 місяців 25 днів) та судді Апеляційного суду Черкаської області з 04 січня 1994 року до 13 грудня 2016 року (22 роки 11 місяців 10 днів) становить 35 років 5 місяців 8 днів стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, здійснення його перерахунку і виплати у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років стажу судді та 30% за кожний повний рік роботи судді понад 20 років (15 років), визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20 лютого 2020 року №04-24/74/2020, без обмеження граничного розміру з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці: службу в радянській армії з 22 квітня 1979 року до 16 червня 1981 року, половину строку навчання на денному факультеті у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1981 року до 01 липня 1985 року, роботу на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області з 01 серпня 1985 року до 08 квітня 1990 року та здійснення перерахунку і виплати щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди, визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року №04-24/74/2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці: службу в радянській армії з 22 квітня 1979 року до 16 червня 1981 року, половину строку навчання на денному факультеті у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1981 року до 01 липня 1985 року, роботу на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області з 01 серпня 1985 року до 08 квітня 1990 року, - та здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату довічного грошового утримання судді у відставці розмірі 80% суддівської винагороди, визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року №04-24/74/2020, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 17 серпня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №580/811/23, які передбачені частиною четвертою та п`ятою статті 328 КАС України: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Крім того, відповідач зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Крім того, в обґрунтування відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права відповідач не наводить щодо якої норми права відсутній висновок та в чому полягає помилка судів першої та апеляційної інстанцій при застосуванні вказаної норми права.

Вказане виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі №580/811/23 та свідчить про те, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій із урахуванням вимог частин четвертої та п`ятої статті 328 КАС України.

Разом з тим, щодо посилання скаржника на наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі вказаної норми КАС України є, зазначення норми права, яка була неправильно застосована судами першої та (або) апеляційної інстанцій щодо якої відсутній висновок Верховного Суту, а також обґрунтування у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на його думку, відповідна норма повинна застосовуватися.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження.

Загалом мотиви суду апеляційної інстанції, якими він керувався при перегляді рішення суду першої інстанції у даній справі відповідають правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, які містять висновки щодо питання правильного застосування норм права, про що суд апеляційної інстанції і зазначив в оскаржуваній постанові.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом в ухвалах від 15 червня 2022 року у справі №300/6167/21, від 09 січня 2023 року у справі №380/24002/21, від 23 серпня 2023 року у справі №560/5508/23.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №580/811/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді А.А. Єзеров

В.М. Шарапа