Справа № 160/14803/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
29.06.2023 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Відповідача, щодо не розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 від 07.06.2023 р. щодо переведення за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії №2839 від 03.05.2023 р.;
- зобов`язати Відповідача розглянути рапорт Відповідача солдата ОСОБА_1 від 07.06.2023 р. про переведення та прийняти відповідне рішення про що повідомити солдата ОСОБА_1 у відповідний до Закону України строк.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 29.06.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 03.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, з підстав передбачених положеннями ст.ст. 160,161 КАС України.
07.07.2023 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви. Надано уточнений позов, у якому у якості відповідача, позивачем визначено Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України, згідно якої позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Відповідача, щодо не розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 від 07.06.2023 р. щодо переведення за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії №2839 від 03.05.2023 р.;
- зобов`язати Відповідача розглянути рапорт Відповідача солдата ОСОБА_1 від 07.06.2023 р. про переведення та прийняти відповідне рішення про що повідомити солдата ОСОБА_1 у відповідний до Закону України строк.
Ухвалою суду від 10.07.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 10.07.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- особову справу позивача;
- відомості щодо проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (накази, витяги з наказів, тощо);
- рапорт позивача від 07.06.203 року щодо переведення за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії №2839 від 03.05.2023 р.,;
- листи/рішення відповідача, здійснені на рапорт позивача від 07.06.2023 року;
- докази направлення/отримання позивачем листарішення відповідача, здійсненого на рапорт позивача від 07.06.2023 року та інші наявні докази щодо суті спору.
01.09.2023 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучено додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 08.09.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до військового квитка НОМЕР_3 , ОСОБА_2 було зараховано на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 2839 від 03.05.2023р.позивача визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до військової служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, спецепорудах. Водночас придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Позивач вказує, що 07.06.2023 р. на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , Позивачем було подано рапорт з проханням переведення його до військової частини НОМЕР_4 (резервного батальйону) за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії № 2839 від 03.05.2023 р., який було прийнято т.в.о. комаром взводу 2 взводу 1 ст.роти ОСОБА_3 , про свідчить його підпис на такому рапорті.
Однак, на неодноразові звернення позивача до відповідача щодо розгляду рапорту, відмови не було отримано.
Позивач посилаєтеся на те, що станом на дату подачі цієї заяви до суду, жодної відповіді щодо розгляду рапорту отримано не було.
Таким чином, позивач вказує, що поданий рапорт відповідачем не розглянутий, жодного рішення не прийнято, у зв`язку з чим, позивач вважає таку бездіяльність протиправною, та звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
На адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що вивченням рапорту позивача встановлено, що 07.06.2023 ТВО командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_3 на вказаний рапорт накладено резолюцію про клопотання по суті рапорту.
Відомості про розгляд вказаного рапорту командиром 1 стрілецької роти, як і відомості про реєстрацію у книзі вхідної документації військової частини НОМЕР_1 відсутні.
У відповіді на вказаний рапорт від 25.07.2023 року №2511 відповідачем роз`яснено позивачу порядок звернення із особистими та службовими питаннями, визначений ст. 14 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, а також визначені п.п. 82, 90, 110, 112, 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України підстави та порядок переведення військовослужбовців до інших військових частин.
Відповідь на рапорт надано позивачу під підпис - 28.07.2023 року.
Отже, Відповідач вважає, що в питанні розгляду рапорту позивача, щодо переведення у іншу військову частину за станом здоров`я він діяв у повній відповідності до вимог ст. 14 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, а також визначені п.п. 82, 90, 110, 112, 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008).
Таким чином, військова частина НОМЕР_1 вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України Покровсько-Тернівським РТЦК та СП Дніпропетровської області.
Відповідно до військового квитка НОМЕР_3 , ОСОБА_2 було зараховано на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 2839 від 03.05.2023 року позивача визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до військової служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, спецепорудах. Водночас придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
07.06.2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , позивачем було подано рапорт з проханням переведення його до військової частини НОМЕР_4 (резервного батальйону) за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії № 2839 від 03.05.2023 р., який було прийнято т.в.о. комаром взводу 2 взводу 1 ст.роти ОСОБА_3 , про свідчить підпис на рапорті.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказав, що на неодноразові звернення Позивача до Відповідача щодо розгляду рапорту, останнім не було відреаговано. Станом на дату подачі цієї заяви до суду, жодної відповіді щодо розгляду рапорту отримано не було.
Таким чином, позивач вважає, що ненадання відповідачем у передбачений Законом термін відповіді на рапорт від 07.06.2023 року порушує його законні права та інтереси.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України №2232-ХІІ з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктами 2.7.3, 2.7.4 Положення № 402 передбачено, на госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення; ведення книги протоколів ВЛК та здавання її в архів; проведення контролю за повнотою та якістю обстеження під час проведення медичного огляду, терміном проведення обстеження; проведення разом із провідними медичними спеціалістами ВМКЦ регіонів та начальниками медичної служби військових частин, що знаходяться у зоні відповідальності військового лікувального закладу, детального аналізу визнання військовослужбовців непридатними (обмежено придатними) до військової служби, розробка пропозицій щодо покращення стану здоров`я військовослужбовців та попередження їх дострокового звільнення з військової служби за станом здоров`я. Узагальнення пропозицій та надання їх до штатної ВЛК. Рекомендації штатних ВЛК щодо організації лікувально-діагностичної роботи в цілях військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання. Госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право: приймати постанови відповідно до цього Положення; перевіряти з метою військово-лікарської експертизи організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових лікувальних, цивільних лікувально-профілактичних закладах і у військових частинах, дислокованих у гарнізоні; залучати до роботи на правах членів комісії медичних та військових фахівців за запитом голови ВЛК.
Пунктом 1.1 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Стаття 30 б) короткозорість або далекозорість будь якого ока в одному із меридіанів більше 8,0 дптр і до 12,0 дптр. Непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час. Непридатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.
Стаття 31 б) гострота зору одного ока нижче 0,1 або його сліпота; відсутність очного яблука при гостроті зору другого ока 0,4 і вище або гострота зору одного ока 0,3 при гостроті зору другого ока від 0,3 до 0,1. Непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час. Непридатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.
Стаття 39 в) гіпертонічна хвороба І стадії, непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час. Придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально
Стаття 64 г) за наявності об`єктивних даних без порушень функцій. Придатні
За приписами п. 20.3 Положення № 402 при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: г) "непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час".
Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові в довільній формі вказується, які види служби та роботи даній особі протипоказані (Пункт 6.9 Положення № 402)
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.
Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Так, статтею 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено обов`язок військовослужбовця беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.
Статтею 59 цього закону передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.
Відповідно до Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 року № 735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень. До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать дії, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Відповідно до Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно матеріалів справи, 07.06.2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , позивачем було подано рапорт з проханням переведення його до військової частини НОМЕР_4 (резервного батальйону) за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії № 2839 від 03.05.2023 р., який було прийнято т.в.о. комаром взводу 2 взводу 1 ст.роти ОСОБА_3 , про свідчить його підпис на такому рапорті.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказав, що на неодноразові звернення Позивача до Відповідача щодо розгляду рапорту, останнім не було відреаговано. Станом на дату подачі цієї заяви до суду, жодної відповіді щодо розгляду рапорту отримано не було.
Так, ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, зокрема обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Суд, зазначає, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.
Слід вказати, що в матеріалах справи міститься лист Військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2023 року за №2511, згідно якого позивачу було повідомлено про таке: «До військової частини НОМЕР_1 15.07.2023 за вхідним №2813 надійшла позовна заява адвоката Ющенко О.О. із додатками про визнання протиправною бездіяльність відповідача - військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду рапорту про переведення за станом здоров`я до іншої військової частини.
Серед додатків до позовної заяви наявна копія рапорту поданого командиру військової частини НОМЕР_1 про переведення до військової частини НОМЕР_4 через визнання обмежено придатним до військової служби.
Вивченням вказаного рапорту встановлено, що 07.06.2023 року ТВО командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_3 на вказаний рапорт накладено резолюцію про клопотання по суті рапорту перед командиром 1 стрілецької роти.
Відомості про розгляд вказаного рапорту командиром 1 стрілецької роти відсутні, як і відомості про реєстрацію у книзі вхідної документації військової частини НОМЕР_1 .
Роз`яснено, що відповідно до вимог ст. 14 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України: «із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника».
Таким чином, для розгляду вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 , документ мав бути погодженим відповідним командиром відділення, взводу та роти. Встановлений Статутом порядок звернення вами не додержано.
При цьому, питання переведення військовослужбовця із однієї військової частини до іншої не відноситься до компетенції командира роти, командира військової частини, а повинно вирішуватись в порядку встановленому п.п. 82,90, 110, 112, 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008).
Подання до вищого командування про переведення вас до військової частини НОМЕР_4 можливе при наданні відповідних медичних документів про стан здоров`я та відношення від командира цієї частини про готовність його зарахування на відповідну вакантну посаду.
Наявність самого лише висновку про визнання обмежено придатний до військової служби та подання рапорту про переведення не є підставою для задоволення рапорту по суті.
Роз`яснено, що відповідно розділу III Переліку посад, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби в органах військового управління військових частинах та підрозділах Сил територіальної оборони Збройних Сил України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпні 2018 року №410: «Всі посади осіб офіцерського, рядового, сержантського старшинського складу за всіма військово-обліковими спеціальностями можуть бути заміщені особами які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби».
Враховуючи викладене рапорт позивача - задоволенню не підлягає».
Вказаний лист/відповідь від 25.07.2023 року позивачем отримано особисто 28.07.2023 року, про що свідчить його підпис на вказаному листі.
Дослідивши вказаний лист/відповідь від 25.11.2023 року за №2511, встановлено, що цей лист/відповідь був наданий та здійснений на адресу позивача фактично через подання позовна заява, де в додатках мітився рапорт позивача від 07.06.2023 року про переведення його за станом здоров`я до іншої військової частини, про що зазначено самою Військовою частиною у цьому ж листі.
Враховуючи наведене, вказані обставини свідчать про те, що відповідач у передбачений Законом строк не надав належної відповіді безпосередньо на рапорт позивача від 07.06.2023 року.
Вказане фактично не спростовано відповідачем по поданому ними відзиву на позовну заяву позивача.
Окрім того, слід вказати, що питання про переведення військовослужбовців в іншу частину здійснюється на підставі Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Наказ Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 р., відповідно до якого право на переведення з частини можливе: 1) за станом здоров`я згідно з висновком В ЛК, 2) за сімейними обставинами, 3) в разі службової необхідності, 4) в разі проведення організаційних заходів, 5) за висновком службової характеристики.
Для переведення військовослужбовець має подати рапорт, документи, які підтверджують підстави переведення, відношення - згода командира частини, який приймає на військову службу.
Пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Отже, переміщення по службі оформлюється письмовим наказом по особовому складу на підставі відповідних документів, право на видання якого має командир військової частини.
Згідно п. 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку. Для переміщення в іншу місцевість військовослужбовець до рапорту додає відповідні документи, які підтверджують необхідність зміни місця проживання (п. 113 Положення).
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 07.06.2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , позивачем було подано рапорт з проханням переведення його до військової частини НОМЕР_4 (резервного батальйону) за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії № 2839 від 03.05.2023 р., який було прийнято т.в.о. комаром взводу 2 взводу 1 ст.роти ОСОБА_3 , про свідчить підпис його на такому рапорті.
Суд зазначає, що отримання вказаного рапорту представник відповідача фактично підтверджує у їх листі/відповіді від 25.07.2023 року за №2511 та у відзиві на позовну заяву позивача.
Разом з тим, також відповідач відзначає, що фактично рішень за результатами розгляду вказаних рапортів не прийнято, будь-яких відповідей на адресу позивача не надано, доказів протилежного до суду не надано, матеріали справи не містять.
Таким чином, на вищевказаний рапорт від 07.06.2023 року позивач відповіді не отримав, жодних доказів на спростування значеного відповідач до суду не надав.
Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV.
Статтею 110 Дисциплінарного статуту встановлено, що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:
прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;
незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції (ст. 111 Дисциплінарного статуту).
Згідно статті 117 Дисциплінарного статуту пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Суд зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.
Суд акцентує увагу на тому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про переведення на іншу посаду/іншу в/ч, тощо.
Таким чином, на час розгляду справи до суду не надано доказів розгляду командиром Військової частини НОМЕР_1 рапорту позивача від 07.06.2023 року щодо переведення до іншої в/ч за станом здоров`я, що свідчить про бездіяльність відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту солдата ОСОБА_1 від 07.06.2023 р. щодо переведення його до Військової частини НОМЕР_4 за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії №2839 від 03.05.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 07.06.2023 р. про переведення його до Військової частини НОМЕР_4 за станом здоров`я та прийняти відповідне рішення, у передбачений Законом строк та з урахуванням оцінки здійсненої у цьому рішенні.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 08.09.2023 року.

Суддя В.В. Ільков