Справа № 440/10314/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.І. Слободянюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 р. Справа № 440/10314/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 по справі № 440/10314/22

за позовом ОСОБА_1

до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 06.02.2019 року по 16.11.2022 року за несвоєчасну виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2019 року по день фактичної виплати індексації 16.11.2022 року, виходячи з розміру середньоденного його грошового забезпечення за два останні місяці служби перед звільненням, за несвоєчасну виплату йому індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 07 лютого 2019 року по 16 листопада 2022 року включно, але не більш як за шість місяців.

Стягнуто з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 71 043,53 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є значно завищеною порівняно з розміром недоплаченої індексації грошового забезпечення. Крім того, апелянт зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду, адже про виплачені суми грошового забезпечення йому було відомо при звільненні (2019 рік), а з даним позовом позивач звернувся до суду лише у грудні 2022 року.

Відповідно до ч. 1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що відповідно до витягу з наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06 лютого 2019 року №25 полковника ОСОБА_1 , колишнього старшого офіцера відділу підготовки військ та військових навчальних закладів оперативно-планового управління Головного управління зв`язку та інформаційних систем, звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.12.2018 року №692 у запас за пп. «б» (за станом здоров`я) відповідно до п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, наказано вважати таким, що справи та посаду здав, та з 06.02.2019 року виключити зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року по справі № 440/5292/20, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та ненаданні йому довідки про розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням виплаченої суми та надати ОСОБА_1 довідку з помісячним розрахунком індексації за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України виплачено індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 в сумі 3166,35 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року по справі №440/6459/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2022 року, визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно в меншому розмірі внаслідок невірного визначення базового місяця; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно, застосувавши при цьому базовий місяць - січень 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Згідно з довідкою ФУ ГШ ЗСУ №305/59 щодо нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року у справі №440/6459/21 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року ОСОБА_1 нараховано до виплати суму індексації грошового забезпечення - 71043,53 грн.

На виконання рішення суду по справі №440/6459/21 відповідачем 16.11.2022 виплачено позивачу суму індексації грошового забезпечення у розмірі 69 977,88 грн., про що свідчить банківська виписка.

Позивач, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 71 043,53 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.20028-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116та117КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 по справі240/11214/19, від 24.12.2020 по справі340/401/20, від 05.08.2020 по справі826/20350/16, від 15.07.2020 по справі824/144/16-а, від 31.10.2019 по справі2340/4192/18, від 26.06.2019 по справі826/15235/16.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З 19.07.2022 положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України викладені в новій редакції: « У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Колегія суддів зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні.

Так, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення у належному розмірі, поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на отримання індексації грошового забезпечення у належному розмірі, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів зазначає, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.04.2021 по справі120/3857/19-а.

Щодо суми стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 по справі480/3105/19, зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 по справі 761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судовим розглядом встановлено, що при звільненні (06.02.2019) ОСОБА_1 відповідачем не було виплачено у повному обсязі індексацію грошового забезпечення у належному розмірі, а саме 71 043,53 грн.

Вказана сума фактично виплачена 16.11.2022 року.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби та дату проведення остаточного розрахунку, положення ст. 117 КЗпП України, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 942 дні.

Згідно довідки відповідача віл 31.01.2023 року про нараховане та виплачене грошове забезпечення полковнику ОСОБА_1 за останні два повні місяці військової служби позивачу нараховано грошове забезпечення у грудні 2018 року у сумі 14992,40 грн, січні 2019 року 20979,00 грн, всього 35971,40 грн.

Таким чином, середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача складає 17985,70 грн (35971,40 грн / 2).

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку наявні підстави для зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

З урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Застосовуючи означені підходи до обставин цієї справи, з огляду на очевидну неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, зволіканням позивача зі зверненням до суду (звільнений зі служби 06.02.2019, подання позову 24.09.2020), колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 35 000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 06.02.2019 року по 16.11.2022 згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у розмірі 35 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак при визначенні суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції взято до уваги всіх обставин, які зумовлюють застосування принципу співмірності.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 4 вказаної статті зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача середнього заробітку в сумі 71 043,53 грн є невірним, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів вважає необгрнутованими, оскільки належні позивачу при звільненні суми у повному обсязі були виплачені йому лише у листопаді 2022 року, у зв`язку з чим і виникли підстави для подання даного позову про стягнення середенього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 по справі № 440/10314/22 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 35 000,00 грн.".

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 по справі № 440/10314/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий