Справа № П/857/6/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Львівсправа № П/857/6/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- зарахувати час з 24 травня 1950 року по 26 квітня 1958 року перебування на засланні до стажу в потрійному розмірі;

- провести перерахунок пенсії відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 травня 2023 року визначено головуючою суддею Клименко Оксану Миколаївну.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виселений 24 травня 1950 року із села Яструбовичі Радехівського району Львівської області за постановою особливої наради при МБД СРСР від 24 червня 1950 року на спецпоселення з конфіскацією майна в Красноярський край разом з родиною і був звільнений 26 квітня 1958 року. Реабілітований 25 жовтня 1991 року згідно зі статтею 3 Закону України від 17 квітня 1991 року № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі також Закон № 962), що підтверджується довідкою від 25 жовтня 1991 року № 4/5-І0023-Р, виданою Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів.

20 березня 2018 року Червоноградським міським судом Львівської області встановлено факт, що ОСОБА_1 , якого необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом при МБД СРСР від 24 червня 1950 року є особою, що реабілітована на підставі статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

17 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо зарахування періоду перебування на засланні з 24 травня 1950 року по 26 квітня 1958 року до трудового стажу в потрійному розмірі відповідно до статті 6 Закону України від 17 квітня 1991 року № 962-XII «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», однак отримав відмову, яка мотивована тим, що його не реабілітовано відповідно до статті 1 Закону України від 17 квітня 1991 року № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Таку відмову відповідача позивач уважає протиправною, оскільки стаття 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає пільги по обчисленню стажу реабілітованим громадянам. Так, громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Позивач зазначає, що з 01 березня 2019 року йому виплачується надбавка до пенсії відповідно до пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, як реабілітованому громадянину за статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005780, яке знаходиться у матеріалах пенсійної справи.

З огляду на наведене, з метою захисту свого порушеного права позивач звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 Закону № 962 час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання та перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

У документах пенсійної справи позивача наявна засвідчена копія довідки від 25 жовтня 1991 року № 4/5-І0023-Р, виданої Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів, в якій зазначено, що позивача виселено на спецпоселення у Красноярський край та на підставі статті 3 Закону № 962 (у первинній редакції) реабілітовано з поновленням в усіх громадянських правах. У цій довідці відсутня інформація про те, що позивача було реабілітовано відповідно до статті 1 Закону № 962. Питання щодо зарахування до страхового стажу періоду перебування на спецпоселенні у потрійному розмірі може розглядатися органами Пенсійного фонду України після надання позивачем документів про реабілітацію відповідно до статті 1 Закону № 962 або документів, що підтверджують періоди роботи під час перебування на спецпоселенні.

Відповідач звертає увагу на те, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2018 року, яким встановлено факт, що ОСОБА_1 , якого необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, є особою, що реабілітована на підставі статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», позивач до своєї заяви від 17 березня 2023 року не долучав. Тому про таке рішення суду пенсійному органу відомо не було. Відповідь на заяву позивача від 17 березня 2023 року була надана без урахування згаданого рішення суду, на підставі норм чинного законодавства.

З огляду на викладене у задоволенні заявленого позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 30 травня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до довідки від 25 жовтня 1991 року № 4/5-І0023-Р, виданої Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів: « ОСОБА_2 , 1895 року, його дружина, ОСОБА_3 , 1912 року, діти, ОСОБА_4 , 1932 року, ОСОБА_1 , 1942 року, виселені 24 травня 1950 року із села Ястребичі Радехівського району Львівської області і по постанові особливої наради при МДБ СРСР від 24 червня 1950 року /протокол № 27/ визначені на спецпоселення з конфіскацією майна в Красноярський край /звільнені: ОСОБА_2 23 червня 1958 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла/, на підставі ст. 3 Закону УРСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітовані з поновленням в усіх громадянських правах, поверненням конфіскованого майна або його вартості».

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 24 квітня 2018 року Червоноградською міською радою, ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2018 року у справі № 459/185/18 за заявою позивача встановлено факт, що ОСОБА_1 , якого необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, є особою, що реабілітована на підставі ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

З 01 березня 2019 року ОСОБА_1 переведено з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», на пенсію, що призначається та виплачується відповідно до умов, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Наведена обставина встановлена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005780, яке набрало законної сили.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005780 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області встановити до пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2019 року підвищення, як реабілітованому громадянину, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій просив зарахувати час перебування на засланні до стажу в потрійному розмірі відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та перерахувати пенсію.

Листом від 30 березня 2023 року № 7984-7307/Л-52/8-1300/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача на його заяву про те, що у документах його пенсійної справи наявна засвідчена копія довідки від 25 жовтня 1991 року № 4/5-І0023-Р, виданої Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів, в якій зазначено, що позивача виселено на спецпоселення у Красноярський край та на підставі статті 3 Закону № 962 реабілітовано з поновленням в усіх громадянських правах. У цій довідці відсутня інформація про те, що позивача було реабілітовано відповідно до статті 1 Закону № 962. Питання щодо зарахування до страхового стажу періоду перебування на спецпоселенні у потрійному розмірі буде розглядатися органами Пенсійного фонду України після надання позивачем документів про реабілітацію відповідно до статті 1 Закону № 962 або документів, що підтверджують періоди роботи під час перебування на спецпоселенні.

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування часу його перебування на засланні в період з 24 травня 1950 року по 26 квітня 1958 року до трудового стажу в потрійному розмірі та неперерахунку пенсії з урахуванням цього стажу відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормою статті 1 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 17 квітня 1991 року № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу Української РСР в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу Української РСР;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Статтею 3 цього ж Закону (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Законом України від 13 березня 2018 року № 2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (далі Закон № 2235) внесено низку суттєвих змін до Закону № 962.

Так, серед іншого, змінено назву Закону № 962 на таку: «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону № 962; визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні». Зміни набули чинності 05 травня 2018 року.

Закон № 2325 зняв обмеження з переліку реабілітованих осіб, які, зокрема мають право на підвищення в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно із пунктом «г» статті 77 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі також Закон № 1788) та на перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону № 1788.

Вказані обставини стали підставою для надання ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом № 962.

Відповідно до статті 1-2 Закону № 962 (у редакції Закону № 2325) реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону № 962 передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з підпунктом 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 77 Закону № 1788 призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 25 жовтня 1991 року № 4/5-І0023-Р, виданою Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів, ОСОБА_1 , 1942 року народження, за постановою особливої наради при МДБ СРСР від 24 червня 1950 року виселений із села Ястребичі Радехівського району Львівської області на спецпоселення з конфіскацією майна в Красноярський край, з якого звільнений 26 квітня 1958 року.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 24 квітня 2018 року Червоноградською міською радою, ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2018 року у справі № 459/185/18 за заявою позивача встановлено факт, що ОСОБА_1 , якого необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, є особою, що реабілітована на підставі ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Також суд встановив, що на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005780 до пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2019 року встановлено підвищення, як реабілітованому громадянину, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, позивач є репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 962 (у редакції Закону № 2325) реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до статті 58 Закону № 1788 громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону № 962 (у редакції Закону № 2325), заслання примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

Суд встановив, що позивача було примусово виселено на спецпоселення з конфіскацією майна, тобто відповідно до статті 1 Закону № 962 (у редакції Закону № 2325) такий перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення трудових пенсій відповідно до статті 58 Закону № 1788.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2018 року у справі № 459/185/18, яким встановлено факт, що ОСОБА_1 , якого необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, є особою, що реабілітована на підставі статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», позивач до своєї заяви від 17 березня 2023 року не долучав, тому про таке рішення суду пенсійному органу відомо не було, зважаючи на таке.

По-перше, з урахуванням наведених вище змін до законодавства, що стосується реабілітованих громадян, та фактичних обставин цієї справи наявність рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2018 року у справі № 459/185/18 для перерахунку стажу позивача не є визначальною.

По-друге, як вже зазначено вище, на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005780 до пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2019 року встановлено підвищення, як реабілітованому громадянину, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У рішенні суду у вказаній справі, учасником якої (відповідачем) було Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в мотивувальній частині суд послався на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2018 року у справі № 459/185/18, вказавши, що ним за заявою позивача встановлено факт, що ОСОБА_1 , якого необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, є особою, що реабілітована на підставі ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

З огляду на викладене доводи відповідача, який був учасником справи № 1.380.2019.005780 та на підставі судового рішення, ухваленого у цій справі, виплачує позивачу підвищення, як реабілітованому громадянину, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про те, що про наявність рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2018 року у справі № 459/185/18 йому не було відомо є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

Ураховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу позивача із врахуванням часу перебування у засланні як репресованій особі, яку у подальшому реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону № 1788.

Разом з тим у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати час з 24 травня 1950 року по 26 квітня 1958 року перебування на засланні до стажу в потрійному розмірі та провести перерахунок пенсії відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд відзначає, що стаття 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не стосується перерахунку пенсії, а визначає пільги по обчисленню стажу роботи реабілітованим громадянам.

Тому з урахуванням наведеного, а також з метою ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, заявлені позовні вимоги належить задовольнити повністю у такий належний спосіб: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок стажу ОСОБА_1 відповідно до статті 58 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням часу перебування у засланні з 24 травня 1950 року по 26 квітня 1958 року до стажу у потрійному розмірі.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні з цим позовом до суду його не сплачував, а тому розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл також не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок стажу ОСОБА_1 відповідно до статті 58 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням часу перебування у засланні з 24 травня 1950 року по 26 квітня 1958 року до стажу у потрійному розмірі.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2023 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна