Справа № 820/2771/17
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 820/2771/17

адміністративне провадження № К/990/29249/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі №820/2771/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України в особі Міністра оборони України Генерала армії України Полторака С.Т., Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів та поновлення на посаді,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати наказ Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 99 КП «Про причини та умови виникнення надзвичайної події у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 » в частині притягнення начальника зберігання військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

- скасувати наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України про звільнення ОСОБА_1 у запас від 20 червня 2017 року №262;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника зберігання 65 арсеналу (1 розряду) Озброєння Збройних сил України;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачений середній заробіток (грошове забезпечення із грошовими преміями та надбавками, передбаченими розділом ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та іншими нормативними актами) за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 1 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року, позов задоволено.

Скасовано наказ Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 99 КП "Про причини та умови виникнення надзвичайної події у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )" в частині притягнення начальника зберігання військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Скасовано наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України в частині звільнення ОСОБА_1 у запас від 20 червня 2017 року №262.

Поновлено ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника зберігання 65 арсеналу (1 розряду) Озброєння Збройних сил України.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 невиплачений середній заробіток (грошове забезпечення із грошовими преміями та надбавками, передбаченими розділом ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та іншими нормативними актами) за весь час вимушеного прогулу.

За наслідками касаційного перегляду, постановою Верховного Суду від 20 травня 2021 року касаційні скарги Генерального штабу Збройних Сил України і Міністерства оборони України задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 1 березня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 1 березня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року залишено без змін.

Під час нового розгляду справи, ОСОБА_1 подав заяву про зміну позовних вимог в частині стягнення невиплаченого грошового забезпечення, в якій просив:

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачений середній заробіток (грошове забезпечення із грошовими преміями та надбавками, передбаченими розділом XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260 та іншими нормативними актами) за весь час вимушеного прогулу;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 включити до розрахунку невиплаченого середнього заробітку щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які ОСОБА_1 отримував за займаною штатною посадою до звільнення, з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу із застосуванням при його розрахунку Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року №260.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2023 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року в справі № 820/2771/17 змінено з підстав та мотивів задоволення та відмови в позові, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 червня 2017 року до 1 березня 2018 року у розмірі: 96 972,12 грн (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 12 копійок).

У іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року в справі № 820/2771/17 залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Військова частина НОМЕР_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 24 серпня 2023 року через підсистему «Електронний суд».

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі №820/2771/17 скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги з таких підстав.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що в оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у цій же справі в постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року.

Водночас, дослідивши зміст постанови Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №820/2771/17 встановлено, що Суд не висловлював правових позицій, а направив справу в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, остаточного рішення у вказаній справі не приймалось.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої інстанції судове рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі №820/2771/17.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі №820/2771/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України в особі Міністра оборони України Генерала армії України Полторака С.Т., Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів та поновлення на посаді повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду