Справа № 240/32956/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Житомир справа № 240/32956/21

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

судді Шимоновича Р.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Житомирській області про сплату боргу від 23.02.2021 № Ф-34-17.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що він отримує пенсію за віком, здійснює незалежну професійну діяльність, що згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», звільняє його від сплати за себе єдиного внеску.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року дану справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Пояснив, що за 2017-2020 роки від сплати єдиного внеску позивач не звільнений, відтак спірна вимога про сплату 19495,96 грн. недоїмки є законною.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.06.2012.

Також 30.06.2016 ОСОБА_1 як адвокат взятий на облік в податковому органі як платник єдиного внеску.

23.02.2021 Головним управлінням ДФС у Житомирській області була сформована податкова вимога № Ф-34-17 про сплату заборгованості з єдиного внеску у сумі 19495,96 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України № 2464-VI від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2464-VI).

Так, пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4); особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п. 5).

В силу пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Тому, за загальним правилом як статус фізичної особи - підприємця (в тому числі тієї, яка обрала спрощену систему оподаткування) так і статус особи, яка провадять незалежну професійну діяльність у сфері права (адвокат) зобов`язує сплачувати ЄСВ.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 часини 8 статті 9 Закону № 2464-VI).

Отже, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі, передбаченому законом, в термін, встановлений ст. 9 Закону № 2464-VI для відповідної категорій платників.

Нараховуючи позивачу зобов`язання із сплати ЄСВ за період з січня по вересень 2019 року, січень-лютий, червень-грудень 2020 року контролюючий орган виходив із того, що позивач не звільнений від його сплати як самозайнята особа.

Як вже було встановлено судом, позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.06.2012.

Позивач, обґрунтовуючи висновок про неправомірність нарахування йому ЄСВ за 2019-2020 роки, посилається на зміни від 01.01.2018, внесені до ст. 4 про включення до переліку звільнених від сплати ЄСВ осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і які при цьому отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю.

Однак суд такі аргументи оцінює критично із наступних мотивів.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

З аналізу ст. 4 Закону вбачається, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - є пенсіонерами за віком або інвалідами, після законодавчих змін - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

За правилами вже згаданого вище пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

До 01.01.2021 Закон № 2464-VI не передбачав звільнення від сплати єдиного внеску осіб, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 4 (осіб, які провадять незалежну професійну діяльність).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач не відповідає критеріям, встановленим частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, він не є фізичною особою-підприємцем, а також членом фермерського господарства.

Аналогічна позиція щодо застосування наведених правових норм викладена у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі № 280/2897/19 та від 25.06.2020 року у справі № 1640/2837/18.

Підстави для ретроспективного застосування норм Закону від 13.05.2020 № 592-ІХ відсутні.

Позивач помилково вважає, що пільга для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно отримують пенсію за віком почала діяти із 01.01.2018, адже до 01.01.2021 нарахування єдиного внеску для таких осіб здійснювалось на загальних підставах.

Отже, позивач безпідставно вважає себе звільненим від обов`язку сплачувати ЄСВ за 2019-2020 роки.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що вимога, винесена контролюючим органом, є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Податкова вимога Головного управління ДФС у Житомирській області про сплату боргу від 23.02.2021 № Ф-34-17 не підлягає скасуванню, оскільки є правомірною, прийнятою в межах повноважень відповідача та у спосіб, визначений законодавством, натомість, позивачем не спростовано доводів податкового органу. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 72, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Ю.Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М.Шимонович