Справа № 520/12339/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 р. Справа № 520/12339/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Зоркіна Ю.В.) від 09.06.2023 року по справі № 520/12339/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №520/12339/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з 70% грошового забезпечення та обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії при здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ХОТЦК та СП від 19.07.2021 року №ФХ-111322. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 83 % грошового забезпечення з 01.04.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ХОТЦК та СП від 19.07.2021 року №ФХ-111322 без обмеження граничним (максимальним) розміром з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Позивачем в порядку ст. 383 КАС України подано до суду першої інстанції заяву, якій позивач просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинених на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/12339/22 зокрема - у виплаті чергового періодичного платежу - пенсії за травень 2023р. в обмеженому розмірі, а саме у зменшенні основного розміру пенсії, що підлягає виплаті в розмірі 83% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, з 26781,76 грн до 22176.98 грн;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/12339/22. зокрема - обмеженні основного розміру пенсії, що підлягає виплаті в розмірі 83% грошового забезпечення в сумі 26781,76 грн. сумою 22176,98 грн.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати детальний розрахунок пенсії за травень 2023р із зазначенням причини обмеження виплати сумою 22176,98 грн замість основного розміру пенсії, що дорівнює 26781.76 грн. та вказати підстави утримання недоплаченої суми 4604.78 грн.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату недоплаченої суми пенсії за травень 2023р. в сумі 4604,78 грн.;

установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області п`ятиденний строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, шо сприяли порушенню закону при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/12339/22. а також доказів виплати недоплаченої суми пенсії за травень 2023р. в сумі 4009.53 грн.;

надіслати копії окремої ухвали до Харківської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач отримав пенсію за травень в розмірі 22176,98 грн, тобто в обмеженому розмірі. Це означає, що рішення суду не виконано належним чином. У довідці № 1624 від 12.05.2023р. про розмір пенсії на 01 травня 2023р., зазначено, що основний розмір пенсії в розмірі 83% грошового забезпечення з урахуванням індексації дорівнює 26781,76 грн, але виплачено 22176.98 грн. що на 4604.78 грн менше. Тобто, на виконання рішення суду про виплату пенсії в розмірі 83% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром відповідач повинен виплатити у травні 2023р. 26781,76 грн., але виплата обмежена сумою 22176.98 грн з урахуванням максимального розміру. Таким чином, відповідачем на виконання рішення суду вчинено протиправні дії - виплату здійснено з обмеженням, з урахуванням максимального розміру, виплачена сума не відповідає відсотковому розміру 83%, внаслідок неналежного виконання рішення фактично вчинено крадіжку належних мені грошових коштів в сумі 4604,78 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 року по справі №520/12339/22 заяву повернуто позивачу.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 р. відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 по справі № 520/12339/22 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву позивачу, суд першої інстанції зазначив, що на позивача покладено обов`язок сплати судового збору за подання відповідної заяви до суду як процесуальним законодавством, так і Законом України «Про судовий збір». Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача закріплених у статті 5 Закону «Про судовий збір» пільг позивач не надав.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем, в порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, не надано документ про сплату судового збору, підстав для звільнення його від сплати судового збору не зазначено. При цьому, суд послався на аналогічні висновки щодо необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України, які відображені в постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 807/220/18, від 25.06.2020 у справі № 0240/2226/18-а.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправними дій відповідача щодо порядку виконання ним рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/12339/22.

Колегія суддів зазначає, що вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 540/606/20.

Заявник, подаючи заяву в порядку статті 383 КАС України, виходив з того, що відповідно до статті 4 Закону № 3674-VI звільнений від сплати судового збору за подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що за змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом №3674-VI.

Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

Статтею 4 Закону № 3674-VI установлює розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Однак, приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.

Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із зазначеною вище заявою, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону № 3674-VI, висловлену у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2а/0470/2563/12, від 22 січня 2020 року та від 11 серпня 2021 року у справі №560/4364/19, від 05.05.2022 по справі № 520/9769/19.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах зазначених вище.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

Також колегія суддів зазначає, що особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у пункті 9 частини першої статті 129-1 Основного Закону України звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.

Одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що неправильне застосування судом першої інстанції статті 132 КАС України, статті 4 Закону № 3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до безпідставного повернення заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України.

Також, у контексті цієї справи колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції» (Bellet v. France), заява №13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

Також суд першої інстанції послався на те, що у заяві мають бути зазначені відомості (інформація) про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконавчого провадження (пункти 7, 8 частини другої статті 383 КАС України). Вказав, що за наслідками аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

В свою чергу, зі змісту поданої позивачем заяви заявником не додано відомостей про хід виконавчого провадження та заявник вказує, що він не звертав виконавчий лист до виконання.

З приводу наведених вище висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно із ч. 2 ст. 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Отже, положеннями ч. 2 ст. 383 КАС України дійсно передбачено те, що в заяві зазначається інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформація про хід виконавчого провадження (п. п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України).

В той же час, судом першої інстанції не враховано того, що згідно із ч. 1 ст. 383 КАС України подана заява може стосуватися як дій/рішень відповідача, вчинених на виконання рішення суду так і бездіяльності, допущеної відповідачем при виконанні рішення суду.

У випадку оскарження особою-позивачем допущеної відповідачем бездіяльності при виконанні рішення суду, безумовно можливо б було погодитися з позицією суду першої інстанції, оскільки повноваження щодо вчинення дій по примусовому виконанню рішення суду належать передусім виконавцю. А тому, у такому випадку, подана заява повинна містити інформацію про хід виконавчого провадження, а також про результати виконавчого провадження, які не призвели до бажаного результату, що фактично і стало б підставою для звернення до суду, оскільки вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

У спірному ж випадку позивач оскаржує дії та рішення відповідача, які вчиненні ним на виконання рішення. При цьому, такі дії та рішення (виплата пенсії на виконання рішення суду) вчиненні відповідачем не з огляду на примусове виконання рішення суду органами державної виконавчої служби, а тому вони (дії та рішення) не пов`язані з результатами виконавчого провадження, про щоб необхідно було зазначати в поданій заяві.

Натомість, вказані обставини (вчинення відповідачем дій та прийняття рішень без примусового виконання рішення суду), не можуть свідчити про відсутність у позивача права на звернення до суду, в порядку ст. 383 КАС України, оскільки прийняті відповідачем рішення та вчиненні дії є юридично значимими для позивача та в результаті цих дій/рішень позивачу розрахована та виплачується пенсія, з порядком розрахунку (перерахунку) та з розміром якої позивач не погоджується.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність посилання суду першої інстанції на положення п. п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України як на підставу для повернення заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 року по справі №520/12339/22 скасувати.

Справу № 520/12339/22 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло