Справа № 620/1963/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1963/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року, суддя Поліщук Л.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06.02.2023 № 69 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням та має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відмова пенсійного органу у призначенні пенсії є протиправною та такою, що порушує право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України Вінницькій області до участі у справі № 620/1963/23 в якості другого відповідача.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року адміністративний позово задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 06.02.2023 № 69 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 30.01.2023 пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії. До заяви було долучено наступні документи:

- дублікат Посвідчення від 2016 року серії НОМЕР_2, що підтверджується статус позивача «учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році» (Категорія 2) (а.с. 12);

- трудову книжку від 08.08.1983 серії НОМЕР_1 , згідно із записами якої ОСОБА_1 у період з 25.11.1985 по 30.06.1986 працював помічником машиніста тепловоза в локомотивному депо (а.с. 13-31);

- довідку від 14.02.2017 № 200, видану виробничим підрозділом моторвагонне депо Чернігів Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за формою затвердженою Постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальним питанням від 09.03.1988 № 122, в якій зазначено, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 1, 28.04.1986, 11.05.1986, 30.06.1986 (а.с. 33).

За результатом розгляду поданих позивачем документів для призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області 06.02.2023 було прийнято Рішення № 69 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії (а.с. 42-43).

Вказане рішення мотивовано тим, що при проведенні зустрічної перевірки Довідки від 14.02.2017 № 200 (акт №187 від 23.03.2017) встановлено, що будь-які записи щодо направлення та перебування працівників в 30 км зоні в картці Т-2 та книгах наказів відсутні. Відповідно до особових рахунків за 1986 рік працівникам ніякі доплати за роботу в 30 км зоні окремо не виділялись. Час фактичного перебування в зоні відображено в годинах в картках дозиметричного контролю, які не завірені підписами посадових осіб і печаток. Інших первинних документів за час роботи в зоні відчуження, які підтвердили факт перебування ОСОБА_1 в 30 км зоні для перевірки не надано.

Не погодившись із вказаним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначають положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Право на отримання пенсій мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж (пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Також спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі - Закон, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: 1. Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів мають право на зменшення віку - 10 років.

Відповідно до статті 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, статтею 10 Закону № 796-XII визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Частина 2 статті 14 Закону № 796-XII передбачає, що категорія 2 особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, встановлено, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років (частина перша статті 55 Закону № 796-XII).

Отже, з аналізу наведених правових норм слідує, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.

При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.

Так, статтею 65 Закону № 796-XII визначено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

У відповідностві до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році від 1 до 14, у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення. В пункті 10 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 31.10.2018 у справі № 212/12245/13-а, від 18.06.2020 у справі № 404/5266/16-а, від 22.06.2022 у справі № 362/1209/17.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 має дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_2 та віднесений до 2 категорії осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 12).

Разом з тим, для призначення пенсії позивачем до пенсійного органу було подано дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, Трудову книжку від 08.08.1983 серії НОМЕР_1 , Довідку від 14.02.2017 № 200, видану виробничим підрозділом моторвагонне депо Чернігів Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», за формою № 122.

Таким чином, позивач набув право на призначення пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Окрім того, як зауважено судом першої інстанції, в Акті зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії від 23.03.2017 № 187 (а.с. 34-36), з-поміж іншого, зазначено, що в особових рахунках за період з 25.11.1985 - 30.06.1986 ОСОБА_1 значився відповідно до наказів. Доплату за роботу в 30 км зоні окремо не виділено. Посадовою особою підприємства було надано пояснена, що окремих наказів на відрядження у зону відчуження не надавались, оскільки поїздки здійснювались згідно з режимом і графіком роботи локомотивних бригад та оформлювались маршрутними листами, термін зберігання яких 3 роки. На виконання «Приказа о доплате за работу в 30-ти км зоне » от 29.10.1992 № 170 (на выполнение Постановления Совмина УССР и Укрпрофсоюза № 207-7 от 10.06.1986) в жовтні 1992 року працівникам відокремленого підрозділу моторвагонного депо Чернігів була проведена доплата за роботу в 30 км зоні за 1986 із розрахунку 100% тарифних ставок і окладів, діючих в 1986 році. Розрахунок доплати проведено в жовтні 1992 р. з позначкою (зона 1986 р.) зазначено Зона 9,20 за 7.7ч. В інших випадках доплата не відображена окремими сумами. В картках дозиметричного контролю вказано час фактичного перебування в зоні відчуження. Вона не містить печаток та штампів (а.с. 80).

При цьому, слід зазначити, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, на яких покладено обов`язок ведення та облік робочого часу працівників та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, з матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної перевірки уповноважена особа ГУ ПФУ в Чернігівській області, яка проводила таку перевірку дійшла висновку, що пільгова Довідка форми 122 від 14.02.2017 № 200, яка видана виробничим підрозділом моторвагонного депо Чернігів Регіональної філії Публічного акціонерного товариства «Південно-західна залізниця» на працівника ОСОБА_1 , підтверджена наказами по особовому складу, особовими рахунками но заробітній платі та карткою дозиметричногоко контролю, що свідчить про правомірність видачі та дійсність такої Довідки.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшення пенсійного згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 06.02.2023 № 69 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській област призначити позивачу пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів зазначає наступне.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 826/4418/14).

З огляду на вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (Спорронг та Льонрот проти Швеції) до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування мирного володіння майном.

Так, виходячи з аналізу змісту частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 повинна мати місце сукупність умов: 1) досягнення особою віку - 60 років; 2) наявність у особи стажу - не менше 30 років.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами спраив, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 55 Закону № 796-XII позивач має право на зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 10 років.

При цьому, на момент звернення позивачем до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (30.01.2023) його вік становив 58 років 03 місяці (а.с. 8), про що відповідачем зазначено в оскаржуваному Рішенні.

Також пенсійним органом визначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 37 років 07 місяців 04 дні (а.с. 75).

Згідно з пунктом 4 частини другої, частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пунктом першим частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, зокрема, крім коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з огляду на приписи вищезазначеної норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також безпідставу відмову пенсійного органу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 30.01.2023 пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.