Справа № 200/2707/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року Справа№200/2707/23

Донецький окружний адміністративний суд: у складі головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу (за правилами спрощеного позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він 17.01.2023 звернувся через вебпортал ПФУ до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VІ. До заяви ним були надані документи, а саме: копію військового квитка, копію трудової книжки, довідки про підтвердження пільгового стажу, копії наказів про атестацію, довідки про підземні спуски та інші документи. Позивач зазначив, що 26.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало рішення про відмову в призначенні пенсії №54. Даним рішенням йому було не зараховано до його пільгового та страхового стажу періоди роботи: з 01.03.2010 по 31.12.2010; з 01.03.2020 по 31.12.2022; з 01.01.2023 по 17.01.2023 та станом на 10.04.2023 - з 17.01.2023 по 10.04.2023 - дата подання до суду в зв`язку з несплатою страхових внесків підприємством до пенсійного фонду. Позивач зауважив, що за приписами положень статті 106 Закону №1058-ІV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не у повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Станом на 10.04.2023 страхові внески по Відокремленому підрозділу «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» за період з 01.03.2010 по 31.12.2010, з 01.03.2020 року по 31.12.2022; з 01.01.2023 по 17.01.2023; з 17.01.2023 по 10.04.2023 з його заробітної плати відраховані в Пенсійний Фонд України. Позивач наголосив, що сам факт не зарахування сум єдиного внеску, сплачених із його заробітної плати на банківський рахунок Пенсійного фонду, про що стверджує відповідач, за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні певних періодів роботи до його стажу. На думку позивача, відповідач, не врахувавши до його страхового та пільгового стажу вищевказані періоди роботи, діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Позивач вважає зазначене рішення таким, що порушує його права, тому що він має достатньо трудового стажу, який дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії та скасувати рішення від 26.01.2023 та зобов`язати відповідача призначити пенсію згідно ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 року, та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу період його роботи на ВП Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01.03.2010 по 31.12.2010; з 01.03.2020 по 31.12.2022; з 01.01.2023 по 17.01.2023; з 17.01.2023 по 10.04.2023.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначив, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка та пакетом документів про призначення пенсії. За принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та відповідно рішення про відмову у призначенні пенсії за результатами розгляду поданих документів №54 від 26.01.2023 приймалося управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Відповідач зазначив, що до 1 січня 2004 року порядок та умови обчислення стажу роботи, який дає право на пенсію, визначалися Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (Закон 1788) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини. Статтею 24 Закону 1058 визначено, що страховий стаж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (з 01.01.2004), а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004). Статтею 1 Закону 1058 передбачено, що пенсія в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. Абзацом 2 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону 1058 (в редакції чинній до 11.10.2017) було передбачено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». На провідних професіях до стажу роботи на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії з урахуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю). Працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але які не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та і в металургії роботи із зарахуванням до нього: кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці; кожного повного року роботи передбаченої у відповідних розділах Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад показників, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення, за 9 місяців. Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок), регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач зазначив, що згідно поданих документів, позивач 17.01.2023 звернувся за призначенням пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вік заявника на момент звернення становив 42 роки 06 місяців 10 днів, страховий стаж особи становить 36 років 11 місяців 26 днів (в т.ч. додаткові роки за список 1 - 19 років), пільговий стаж - 24 роки 07 місяців 22 дні. Роботи підземні провідні професії 202 (20) - 15 років 4 місяці 26 днів (в кратному обчисленні 19 років 3 місяці 4 дні). Роботи підземні за постановою 202 (25) - 3 роки 8 місяців 9 днів. Відповідач вважає свої дії щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 114 Закону 1058 правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України та роз`яснювальних листах Пенсійного фонду України, а відтак позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Отже, Рішення Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.01.2023 № 54 про відмову у призначенні пенсії прийняте із дотриманням та у відповідності до норм та вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів України. Відповідач вважає, що законних підстав для визнання протиправними його дії немає. Відповідач просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову повністю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі відповідач повідомлений в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС), про що свідчить наявність кабінету електронного суду у відповідача та відповідна відмітка «доставлено» від 07.07.2023 року.

Позивач про відкриття провадження по справі був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи картка обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2023 №200/2707/23, відповідно до якої копія ухвали була направлена позивачу на зазначену ним у позовній заяві електронну скриньку: ІНФОРМАЦІЯ_1

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до паспорту серії НОМЕР_2 виданого Новогродівським МВ УМВС України в Донецькій області від 20.10.1997, є громадянином України.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, не заперечується сторонами по справі, позивач 17.01.2023 року звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії був визначений структурний підрозділ - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що підтверджується рішенням про відмову №54 від 26.01.2023 та не заперечується відповідачем, що вбачається з його відзиву на дану позовну заяву.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на підставі заяви позивача від 17.01.2023 року було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №54 від 26.01.2023, відповідно до якого було зазначено: відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 17.01.2023. Вік заявника 42 роки 6 місяців 10 днів. Відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію незалежно від віку мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях , машиністи кранів металургійного виробництва (відділень засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), за умови, що вони зайняті на таких роботах не менше 20 років. Працівникам, зайнятим на підземних роботах та металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавши повного стажу, передбачено зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземного та і в металургії роботи із зарахуванням до нього: кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбитих молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці. Страховий стаж особи становить 36 років 11 місяці 26 днів (в т.ч. додаткові роки за список № 1-19 років). Пільговий стаж становить: 24 роки 07 місяців 22 дні з них: Роботи підземні провідні професії 202 (20) - 15 років 4 місяці 26 днів (в кратному обчисленні 19 років З місяці 4 дні). Роботи: підземні роботи за постановою 202(25) - 3 роки 8 місяців 9 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано усі періоди. Згідно поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п.3 ст. 114 Закону № 1058 відсутнє, проте з 08.07.2030 року особа матиме право на пенсію за віком згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058. Відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого постановою правління ПФУ від 12.10.2007 №18-6, у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення, має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня, а також у судовому порядку.

Спірним питанням в даній справі є не зарахування відповідачем позивачу до його пільгового та страхового стажу періоди його роботи на ВП Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля»: з 01.03.2010 по 31.12.2010; з 01.03.2020 по 31.12.2022; з 01.01.2023 по 17.01.2023; з 17.01.2023 по 10.04.2023.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 вказаного Закону працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку є зайнятість особи повний робочий день, така зайнятість на підземних і відкритих гірничих роботах, що передбачені відповідним списком, що затверджений Кабінетом Міністрів України, наявність відповідного стажу роботи на цих роботах (пільгового, страхового).

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, зазначеною нормою встановлено, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 1, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Виходячи з комплексного аналізу зазначених вище положень ст. 48 КЗППУ, ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, ч.ч. 2, 3 ст. 114 Закону № 1058-IV, Наказу №383 та Порядку №637, а також означених позицій Верховного суду, суд дійшов висновку, що записи трудової книжки для зарахування періодів роботи до пільгового стажу мають містити відомості, які надають органу, що здійснює призначення пенсії, можливість ідентифікувати період роботи як такий, що підлягає зарахуванню до пільгового стажу без надання уточнюючої довідки та інших документів, визначених законодавством.

До таких відомостей слід віднести: найменування професії, яке відповідає відповідному Списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах; інформація щодо роботи впродовж повного робочого дня у відповідних умовах, зокрема, на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Судом відповідно до наявної в матеріалах справи копії спірного рішення відповідача від 26.01.2023 з якого вбачається, що позивачу за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано усі періоди, в той же час позивач надаючи на адресу суду адміністративний позов не погоджується з вищезазначеним спірним рішенням відповідача та в одній з позовних вимог просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу період його роботи на ВП Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01.03.2010 по 31.12.2010; з 01.03.2020 по 31.12.2022; з 01.01.2023 по 17.01.2023; з 17.01.2023 по 10.04.2023.

Відповідно до наявної копії спірного рішення, винесеного відповідачем від 26.01.2023, суд не вбачає, які саме періоди роботи позивача не були йому зараховані до його пільгового та страхового стажу, але в наявності є копії довідки форми РС-право номер ПС:54 ППВП ПФУ сформованої по ОСОБА_1 та довідки форми ОК-5 ПФУ індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформованої 18.01.2023 інших доказів, відповідей пояснень до суду сторонами по справі не надано.

Судом було встановлено, що позивач у спірний період роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 10.01.2001 працював: на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді підземного горноробочого очисного забою 5 розряду з 09.08.2005 по 31.05.2011, номера записів в трудовій книжці 36, 37.

В той же час, відповідно до довідки форми РС-право ППВП ПФУ від 17.07.2023 сформованої по позивачу, судом було встановлено, що період роботи позивача з 04.07.2009 по 31.05.2010 та з 02.06.2010 по 01.06.2011 було зараховано до пільгового та страхового стажу позивача за ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в, таким чином судом встановлено, що позивачу не був зарахований саме період з 01.06.2010 по 01.06.2010.

Враховуючи, що за період 01.06.2010 позивач працював на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді підземного горноробочого очисного забою 5 розряду, що підтверджується трудовою книжкою, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» від 17.01.2023 №1-36, формою ОК-5 від 18.01.2023, в якій у спірний період позивач виконував роботи, які обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013А1.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі Порядок №454), під кодом ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що зарахуванню до пільгового стажу позивача передбаченого Списком №1 підлягає період його роботи на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді підземного горноробочого очисного забою 5 розряду 01.06.2010.

Враховуючи, що відповідач зарахував позивачу до його пільгового та страхового стажу за Списком №1 період його роботи з 01.03.2010 по 31.05.2010 та з 02.06.2010 по 31.12.2010, таким чином в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судом було встановлено, що позивач у спірний період роботи з 01.03.2020 по 31.12.2022 відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 10.01.2001 працював: на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3 з 02.10.2018 по 17.05.2023, номера записів в трудовій книжці 48, 49, 50 та відповідно до форми РС-право ППВП ПФУ сформованої по позивачу 17.07.2023.

В той же час, відповідно до довідки форми РС-право ППВП ПФУ від 17.07.2023 сформованої по позивачу, судом встановлено, що період роботи позивача з 02.02.2020 по 31.03.2020 та з 02.04.2020 по 31.07.2020, з 03.08.2020 по 31.01.2022, з 03.02.2022 по 31.10.2022, з 02.11.2022 по 30.12.2022 було зараховано до пільгового та страхового стажу позивача за ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в, таким чином судом встановлено, що позивачу не були зараховані періоди: 01.04.2020; з 01.08.2020 по 02.08.2020; з 01.02.2022 по 02.02.2022; 01.11.2022; 31.12.2022.

Враховуючи, що за період 01.04.2020; з 01.08.2020 по 02.08.2020; з 01.02.2022 по 02.02.2022; позивач працював на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3, що підтверджується трудовою книжкою, формою ОК-5 від 18.01.2023, в якій у спірний період позивач виконував роботи, які обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013А1.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі Порядок №454), під кодом ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Стосовно періоду роботи позивача: 01.11.2022 та 31.12.2022, яких немає та які не підтверджуються в довідці форми ОК-5 сформованої по позивачу від 18.01.2023, але які відображені в довідці форми РС-право ППВП ПФУ від 17.07.2023 та зараховані позивачу до його страхового стажу та не зараховані до його пільгового стажу за Списком №1, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось по справі, судом було встановлено, що в спірному рішенні відповідача не зазначено які саме періоди не були зараховані до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 та тим паче, не зазначено підстав не врахування цих періодів. Окрім цього відповідачем у його відзиві на позовну заяву так само не наведено підстав не зарахування позивачу вищезазначених періодів до його пільгового стажу за Списком №1.

В той же час, з позовної заяви вбачається, що причиною не зарахування спірних періодів позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 можливим є не сплата підприємством-страхувальником страхових внесків по позивачу.

З приводу цього суд зазначає, що абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону 1058 передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з частиною 10 статті 20 Закону 1058, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону 1058 передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), від 30 вересня 2019 року (справа № 316/1392/16-а), від 27 травня 2021 року (справа № 343/659/17) від 30 грудня 2021 року (справа № 348/1249/17), яку суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує під час вирішення цього спору.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що зарахуванню до пільгового стажу позивача передбаченого Списком №1 підлягає період його роботи на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3: 01.04.2020; з 01.08.2020 по 02.08.2020; з 01.02.2022 по 02.02.2022; 01.11.2022 та 31.12.2022.

Враховуючи, що відповідач зарахував позивачу до його пільгового та страхового стажу за Списком №1 період його роботи з 01.03.2020 по 31.03.2020, з 02.03.2020 по 31.07.2020, з 03.08.2020 по 31.01.2022, з 03.02.2022 по 31.10.2022, з 02.11.2022 по 30.12.2022 таким чином в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судом було встановлено, що позивач у спірний період роботи з 01.01.2023 по 17.01.2023 відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 10.01.2001 працював: на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3 з 02.10.2018 по 17.05.2023, номера записів в трудовій книжці 48, 49, 50 та відповідно до форми РС-право ППВП ПФУ сформованої по позивачу 17.07.2023.

В той же час, відповідно до довідки форми РС-право ППВП ПФУ від 17.07.2023 сформованої по позивачу, судом було встановлено, що період роботи позивача з 01.01.2023 по 17.01.2023 (по дату подання позивачем заяви про призначення пенсії на пільгових умовах) позивачу не був зарахований відповідачем до його пільгового стажу за Списком №1.

Враховуючи, що за період з 01.01.2023 по 17.01.2023 позивач працював на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3, що підтверджується трудовою книжкою, формою РС-право від 17.07.2023 але з довідки форми ОК-5 від 18.01.2023 взагалі не зазначено за яким кодом підстави для обліку спецстажу обліковуються періоди роботи позивача з жовтня 2022 року по січень 2023 року.

В той же час з довідки форми РС-право ППВП ПФУ від 17.07.2023 вбачається, що спірному періоду роботи, тобто з 01.01.2023 по 17.01.2023 передував період роботи з 02.11.2022 по 30.12.2022 та після з 10.03.2023 по 17.05.2023, які були навпаки зараховані позивачу до його пільгового стажу роботи за Списком №1 (ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в), тож суд не вбачає підстав для не зарахування позивачу періоду його роботи з 01.01.2023 по 17.01.2023 (тобто по дату звернення до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії) так само, як і зі сторони відповідача не наведено підстав та не надано доказів, чому саме не зараховано цей період позивачу до його пільгового стажу за Списком №1.

Таким чином враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що зарахуванню до пільгового стажу позивача передбаченого Списком №1 підлягає період його роботи на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3: з 01.01.2023 по 17.01.2023 (включно).

Стосовно позовної вимоги позивача щодо зарахування до його пільгового стажу періоду роботи з 18.01.2023 по 10.04.2023, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься заява позивача від 17.01.2023 про призначення йому пенсії на пільгових умовах, яку було подано ним до органів ПФУ засобами вебпорталу.

Так само, в матеріалах справи міститься спірне рішення відповідача від 26.01.2023, відповідно до якого, відповідачем розглядались періоди роботи позивача включно по дату подання ним цієї заяви про призначення пенсії, тобто по 17 січня 2023 року включно, таким чином оцінки наступних періодів щодо зарахування або навпаки не зарахування зазначеного періоду роботи відповідачем не надавалось.

Суд зазначає, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо зарахування періоду роботи позивача після подання ним заяви про призначення пенсії тобто з 18.01.2023 по 10.04.2023 є передчасною, заявленою на майбутнє, а тому задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії та скасуванням рішення №54 від 26.01.2023, суд вважає необхідним зазначити наступне.

З урахуванням приписів ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме періоди роботи позивача не зараховані до пільгового стажу.

Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 року в справі №815/1554/17, аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини, вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Як вже зазначалося судом, оскаржуване рішення не містить конкретних періодів роботи позивача, які не зараховані до пільгового стажу так само, як і не містить підстав з яких не зараховано.

Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку визнати рішення відповідача від 26.01.2023 №54 протиправним та таким, що не відповідає встановленим обставинам роботи позивача, та приписам закону і як похідна вимога підлягає скасуванню, через що позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, суд вважає що така вимога у повній мірі охоплюється скасуванням рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії та самі по собі дії відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача призначити йому пенсію згідно ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року N 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та розрахунку пенсії.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тому, виходячи з предмету спору та змісту спірних правовідносин, суд дійшов висновку з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАСУ зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.01.2023, з урахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу зазначених судом періодів роботи позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи частину 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 26.01.2023 року №54, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 17.01.2023 року відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.01.2023 з зарахуванням до його пільгового стажу наступних періодів роботи на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля: на посаді підземного горноробочого очисного забою 5 розряду - 01.06.2010; на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3: 01.04.2020; з 01.08.2020 по 02.08.2020; з 01.02.2022 по 02.02.2022; 01.11.2022; 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 17.01.2023 (включно) з урахуванням висновків суду по даній справі.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 10.04.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1073,60 грн. судового збору.

Отже, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79000, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () про відмову у призначенні пенсії від 26.01.2023 року №54, яким ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 17.01.2023 року відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.01.2023 з зарахуванням до його пільгового стажу наступних періодів роботи на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля»: на посаді підземного горноробочого очисного забою 5 розряду - 01.06.2010; на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з видобування вугілля №3: 01.04.2020; з 01.08.2020 по 02.08.2020; з 01.02.2022 по 02.02.2022; 01.11.2022; 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 17.01.2023 (включно) з урахуванням висновків суду по даній справі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79000, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 вересня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець