Справа № 140/5290/23
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/5290/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Міністерства юстиції України Коваль Є.В.,

представника відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної податкової служби України, відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України (далі також відповідач 1, Мін`юст) від 27.02.2023 № 168/к «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області (м.Львів) (далі наказ № 168/к);

2) визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к « Про звільнення» (далі наказ № 7/К);

3) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) з 01.03.2023;

3) стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі також відповідач 2, Західне управління (м. Львів)) на користь ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03. 2023 року.

Ухвалою судді від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 26.04.2023 вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано таким.

Наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3915/п позивача призначено, як переможця конкурсу, в порядку переведення, на посаду заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в межах категорії «Б» посад.

16.08.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» (далі Постанова № 912), згідно якої установлено реорганізувати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Згідно вищевказаної постанови, здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією міжрегіональних територіальних органів, покладається на Міністерство юстиції.

Західне міжрегіональне управління об`єднало органи юстиції Івано-Франківської, Волинської, Закарпатської, Львівської, Рівненської, Тернопільської та Чернівецької областей.

20.09.2022 відповідач 1 наказом № 3959/5 вніс зміни до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту 23 червня 2011 року №1707/5, згідно яких начальник міжрегіонального управління має не більше чотирьох заступників, включаючи першого заступника. В редакції наказу Мін`юсту від 07.11.2019 № 3421/5, начальник міжрегіонального управління мав не більше восьми заступників, включаючи першого заступника начальника. Заступники начальника міжрегіонального управління призначаються на посади та звільняються з посад державним секретарем Міністерства юстиції України.

22.09.2022 був прийнятий наказ Мін`юсту № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Мін`юсту».

07.10.2022 відповідач прийняв наказ № 437/к «Про затвердження структури та штатної чисельності» Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також новоутворене Західне управління).

01.11.2022 призначені в нову структуру на посади заступників начальника новоутвореного Західного управління в порядку переведення заступники начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Мін`юсту.

10.11.2022 надійшли попередження про звільнення заступнику начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській, Чернівецькій областях.

08.11, 18.11.2022 надійшли попередження про звільнення заступнику начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській, Львівській області, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області.

02.12.2022 працівники Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) за територіальною юрисдикцією Волинської області попереджені про звільнення з посад та переведені в нову структуру протягом 20-29.12.2022.

30.12.2022 призначений в нову структуру на посаду заступника начальника новоутвореного Західного управління в порядку переведення заступник начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту - начальник управлінь забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області.

13.01.2023 позивачу надіслано на електронну адресу попередження про звільнення з посади із пропозицією переведення на нижчі посади.

14.02.2023 позивач направила відповідачу лист про відмову від запропонованих посад у зв`язку з тим, що їй повинна була бути запропонована інша рівнозначна посада згідно нової структури та штатної чисельності, і, лише, як виняток, нижча посада, позивачу не забезпечили рівний доступ до державної служби, проявили дискримінацію щодо неї.

24.02.2023 на електронну адресу позивача надійшов лист від державного секретаря Мін`юсту про те, що станом на 13.01.2023 та 24.02.2023 рівнозначні вакантні посади державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, призначення на які здійснюється Державним секретарем Мін`юсту, відсутні. Запропоновано переведення на нижчі посади. В цей же день позивачем направлено лист відповідачу 1 про відмову від зайняття нижчих посад у зв`язку з тим, що вказані посади є нерівнозначними її посаді.

28.02.2023 наказом Мін`юсту від 27.02.2023 № 168/к позивача звільнено з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту у Волинській області Західного міжрегіонального управління Мін`юсту( м.Львів) відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією з припиненням державної служби. Оголошено наказ Мін`юсту наказом Західного міжрегіонального управління Мін`юсту (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К.

На думку позивача, вказані накази не відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.

07.10.2022 відповідачем 1 прийнято наказ №437/к «Про затвердження нової структури та штатної чисельності» Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У складі нової структури наявні дві рівнозначні посаді позивача посади заступника начальника міжрегіонального управління та одна рівнозначна посада заступника начальника міжрегіонального управління-начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області.

Проте жодної з вищевказаних посад відповідачем 1 не було запропоновано позивачу у зв`язку з тим, що станом на дату її попередження, посади заступників начальника не були вже вакантними.

Вказане свідчить, що відповідач 1, протиправно та свідомо затягуючи ознайомлення позивача з попередженням про звільнення, завчасно заповнив рівнозначні посади.

Звертає увагу суду, що вказане попередження про звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, у попередженні про звільнення від 13.01.2023 та листі від 24.02.2023 запропоновані посади, які не всі були вакантними (додаток до попередження про звільнення від 13.01.2023 та 24.02.2023 містить 145 строкових посад).

Таким чином, відповідач 1 обмежив позивача у можливості зайняття посади заступника начальника Західного управління у новій структурі, заповнивши наперед рівнозначні посади та надавши переваги під час проходження державної служби іншим працівникам, запропонувавши позивачу посади по залишковому принципу.

Щодо заповнення рівнозначних посад відповідачем 1 продемонстровано вибірковий та упереджений підхід відносно працевлаштування окремих працівників шляхом їх переведення до нового Західного управління без проведення оцінки кваліфікації та продуктивності праці всіх рівнозначних заступників.

Водночас відповідач 1 не врахував успішне проходження позивачем державної служби: відсутність дисциплінарних стягнень протягом всього періоду служби, наявність грамот та подяк, підвищення кваліфікації, отримання щомісячних премій.

Зважаючи на наведене, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано наступним.

Закон України «Про державну службу» та/або Кодекс законів про працю України не містять приписів щодо мінімального/максимального/орієнтовного тощо строків винесення працівнику попередження про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією після прийняття уповноваженим органом такого рішення.

Абзацом третім частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, зокрема, його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Так, аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що в разі вивільнення працівника (державного службовця) у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу тощо, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. І лише якщо він відмовляється від такого переведення, роботодавець звільняє такого державного службовця.

Тобто, виключними та вичерпними підставами звільнення з причин скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу є, в тому числі, відмова від такого переведення.

Факт отримання відповідних попереджень з переліком запропонованих посад державної служби та подальшої відмови від таких посад позивачем не заперечується.

Отже, державним секретарем Міністерства юстиції України, як суб`єктом призначення позивача, у повному обсязі виконано обов`язок стосовно пропозиції посади, із застосуванням вимог частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» - пропонування, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до категорії посад та рівню державного органу.

Враховуючи викладене, процедура звільнення Позивача була повністю дотримана Мін`юстом, оскільки здійснена відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

Також звертає увагу суду на таке.

Внаслідок реалізації Постанови № 912 у новоутвореному Західному управлінні, яке перейменувалося, відбулося скорочення посад державної служби категорії «Б»; у Західному управлінні (м.Львів) припинення юридичної особи внаслідок реорганізації, що призвело до повного скорочення штату та чисельності.

Таким чином, відбулося скорочення чисельності керівного складу з 16 одиниць, в тому числі 12 заступників начальника управління до 5 одиниць, з них 3 заступника. Тобто 9 штатних одиниць заступників начальника управління було скорочено.

ОСОБА_1 обіймала посаду заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), щодо якого Кабінетом Міністрів України було прийнято рішення про реорганізацію.

Посада заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не могла бути збережена у зв`язку із припиненням Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внаслідок реорганізації.

Вищезазначені аргументи беззаперечно свідчать про відсутність в діях суб`єкта владних повноважень ознак дискримінації відносно позивача та підтверджують обґрунтованість дій Мін`юсту, як таких, що здійснені в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Крім того, вказує, що Закон України «Про державну службу», а також Кодекс законів про працю України не передбачає обов`язку здійснення суб`єктом призначення/роботодавцем порівняльного аналізу професійних компетентностей, стажу державної служби, переважного права серед працівників та в свою чергу, надавав право звільнення, у зв`язку з реорганізацією державного органу підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у разі відмови особи від запропонованих вакантних посад.

У поданому до суду відзиві відповідач 2 з позовом не погоджується з підстав аналогічних викладених у відзиві відповідача 1.

Позивачем подано до суду відповідь на відзиви відповідачів, де позивач зазначає таке.

Відповідачі у поданих відзивах не пояснили, яким чином досліджувалось питання залишення на роботі інших заступників (які досліджувались документа, відомості про освіту, кваліфікацію, досвід, продуктивність). Адже норма частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» чітко визначає, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Відповідачі не пояснюють у відзиві, чому лише «як виняток» позивачу запропонували у попередженні нижчі посади, та уникають пояснень причин заповнення наперед рівнозначних посад.

Заперечує твердження відповідача 1 щодо виконання державним секретарем в повному обсязі обов`язку щодо пропозиції посад, оскільки посади пропонувались по залишковому принципу, надавались переваги іншим працівникам, процедура попередження здійснювалась приховано від позивача, не одночасно з іншими керівниками.

Відповідачі у відзиві нічого не зазначили і не спростували доводи, викладені у позовній заяві, а саме: чому іншим керівникам були запропоновані рівнозначні посади та чому попередження про звільнення надані набагато раніше - 27 жовтня та 18 листопада 2022 року - порівняно з позивачем, 13 січня 2023 року.

Відповідачі не спростували викладеного позивачем обґрунтування недотримання принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборони всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час проходження державної служби.

Саме не дотримавшись цього принципу, відповідачі проявили дискримінацію щодо позивача, обмеживши у проходженні державної служби, так як попередження про звільнення надіслано позивачу набагато пізніше, ніж її колегам після заповнення рівнозначних посад, чим надано необґрунтовані переваги іншим державним службовцям.

В судових засіданнях учасники справи підтримали свої позиції викладені в заявах по суті справи з підстав у них наведених.

Заслухавши учасників справи та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, при цьому суд виходив з наступного.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи.

Наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3915/п позивача призначено на посаду заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в межах категорії «Б» посад.

16.08.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», згідно якої установлено реорганізувати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Західне управління об`єднало органи юстиції Івано-Франківської, Волинської, Закарпатської, Львівської, Рівненської, Тернопільської та Чернівецької областей.

Наказом Мін`юсту № 3959/5 від 20.09.2022 внесено зміни до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту 23 червня 2011 року №1707/5, згідно яких начальник міжрегіонального управління має не більше чотирьох заступників, включаючи першого заступника.

22.09.2022 був прийнятий наказ Мін`юсту № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Мін`юсту», яким реорганізовано міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

07.10.2022 відповідач 1 прийняв наказ № 437/к «Про затвердження структури та штатної чисельності» Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

13.01.2023 позивачу надіслано на електронну адресу попередження про звільнення з посади із пропозицією вакантних посад.

14.02.2023 позивач направила відповідачу лист про відмову від запропонованих посад у зв`язку з тим, що їй повинна була бути запропонована інша рівнозначна посада згідно нової структури та штатної чисельності, і лише, як виняток, нижча посада, позивачу не забезпечили рівний доступ до державної служби, проявили дискримінацію щодо неї.

24.02.2023 на електронну адресу позивача надійшов лист від державного секретаря Мін`юсту про те, що станом на 13.01.2023 та 24.02.2023 рівнозначні вакантні посади державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, призначення на які здійснюється Державним секретарем Мін`юсту, відсутні. Запропоновано переведення на нижчі посади. В цей же день позивачем направлено лист відповідачу 1 про відмову від зайняття нижчих посад у зв`язку з тим, що вказані посади є нерівнозначними її посаді.

28.02.2023 наказом Мін`юсту від 27.02.2023 № 168/к позивача звільнено з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту у Волинській області Західного міжрегіонального управління Мін`юсту( м.Львів) відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією з припиненням державної служби. Оголошено наказ Мін`юсту наказом Західного міжрегіонального управління Мін`юсту (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К.

Не погодившись з вказаними наказами, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Змістом спірних правовідносин у даній справі є дотримання відповідачами вимог чинного законодавства щодо порядку звільнення з публічної служби. При цьому першочерговим питанням, яке має ключове значення для вирішення спору, є таким: чи мав місце дискримінаційний підхід щодо позивача в діях відповідача 1, які передували звільненню позивача з публічної служби.

За загальним правилом, дискримінація це будь-яка відмінність, виключення, обмеження або перевага, що заперечує або зменшує рівне здійснення прав особою або певною групою людей.

Розрізняють пряму і непряму дискримінацію.

Пряма дискримінація характеризується як намір дискримінувати визначену особу чи осіб.

Непряма дискримінація має місце тоді, коли формально нейтральні правила, критерії або практика ставлять де-факто особу або осіб у невигідне становище у порівнянні з іншими.

Пряма заборона дискримінації закріплена в статті 24 Конституції, приписами якої визначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Це означає, що рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 14), Протоколі № 12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).

Спеціальним законом, який регулює вступ, проходження та звільнення з державної служби є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889), яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Частиною другою, третьою Закону № 889 визначено, що відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

В статті 4 Закону № 889 закріплено принципи здійснення державної служби, одним з яких є принцип забезпечення рівного доступу до державної служби, що полягає в забороні всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889 підставою для припинення державної служби є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Приписами частини третьої статті 87 Закону № 889 встановлено таке.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Наведеними нормами встановлено обов`язок суб`єкта призначення при реорганізації державного органу запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби і, лише як виняток, нижчу посаду державної служби, але з урахуванням професійної підготовки та професійних компетентностей державного службовця.

Крім того, приписами статті 89 Закону № 889 суб`єкт призначення обтяжений обов`язком враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

При цьому Закон № 889 не містить тлумачення переважного права на залишення на роботі, а відтак, в силу наведених вище положень статті 5 цього Закону, слід звернутись до Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

В статті 42 КЗпП України розкрито наведене поняття.

Так, згідно частини першої цієї норми, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Далі наведено перелік категорій працівників, яким при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі.

Суд погоджується з доводами відповідачів, що законодавством не встановлено строків повідомлення працівника про наступне звільнення та строків надання пропозицій інших вакантних рівнозначних посад, також не регламентовано порядку оцінювання кваліфікації і продуктивності праці працівників з метою визначення переважного права на залишення на роботі.

Однак, наведені законодавчі норми містять певні запобіжники, які в сукупності із загальними принципами (стаття 24 Конституції України, стаття 4 спеціального Закону № 889) покликані унеможливити прояви дискримінації по відношенню до працівників при їх звільненні, та визначенні конкретних працівників, яким надається можливість зайняти рівнозначну посаду у випадку реорганізації виробництва (державного органу).

При наявній ситуації, коли кількість вивільнюваних в зв`язку із реорганізацією державного органу працівників, які займають певну посаду, є більшою, ніж кількість вакантних рівнозначних посад, які створюються в новоствореному органі, роботодавець зобов`язаний підходити до заміщення нових посад із забезпеченням дотримання загальних принципів, які гарантують рівні права та можливості для працівників, які претендують на заміщення рівнозначних посад у новоствореному органі.

Як встановлено в ході розгляду справи, на момент попередження позивача про звільнення (13.01.2023) в зв`язку із реорганізацією Західного управління (м.Львів), всі рівнозначні посади в новому Західному управлінні не були вакантні, а тому позивачу було запропоновано нижчі посади державної служби, від яких позивач відмовилась, що мало наслідком її звільнення.

Судом встановлено, що вакантні посади заступників управлінь, які є рівнозначними посаді позивача, були запропоновані іншим посадовим особам ще до часу попередження позивача про звільнення 13.01.2023. Так всі особи, які зайняли вакантні посади державної категорії Б заступників начальника Західного управління, були попереджені про звільнення протягом листопада-грудня 2022 року, коли і були переведені на вакантні посади.

Наведені обставини відповідачами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, позивач на момент її попередження про звільнення та ознайомлення з переліком вакантних посад в новоствореному Західному управлінні перебувала в очевидно гіршому становищі, ніж інші працівники, яким пропонувались вакантні посади заступників управлінь раніше і, які, скориставшись цією перевагою, зайняли запропоновані посади.

Наведене свідчить про надання переваг у працевлаштуванні в новоутвореному Західному управлінні іншим працівникам перед позивачем, що в свою чергу дає підстави для висновку, що суб`єктом призначення було застосовано дискримінаційний підхід (непряма дискримінація) до заповнення посад заступника начальника новоствореного Західного управління, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право на залишення на роботі на рівнозначній посаді.

При цьому відповідачами не наведено жодних обставин чи причин, які б обумовили застосуванням саме такої черговості попередження про звільнення та надання пропозицій вакантних рівнозначних посад заступників начальника новоутвореного Західного управління, також відповідачі жодним чином не повідомили суду, яким саме чином суб`єктом призначення було враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, як того вимагають приписи статті 87 Закону № 889.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін, та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачами не наведено належних та допустимих доказів правомірності своїх дій, що мали наслідком винесення оскаржуваних наказів та звільнення позивача.

Отже, на підставі встановлених обставин та релевантного законодавства, судом встановлено, що відповідачем не було дотримано вимог до процедури звільнення державного службовця згідно положень статті 87 Закону № 889, що полягають в недотриманні принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області (м.Львів) є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); упереджено, без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; та непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Також скасуванню, як протиправний, підлягає наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к « Про звільнення», оскільки він є похідним від наказу Мін`юсту від 27.02.2023 № 168/к.

Враховуючи те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної на те підстави, до задоволення також підлягає позовна вимога про поновлення позивача на посаді заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів).

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до довідки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 12.04.2023 № 12.4-03/23/140 сума середньомісячної заробітної плати позивача станом на дату звільнення позивача складала 27 526,18 грн, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 251,19 грн.

Оскільки днем звільнення позивача є 28.02.2023, справа вирішена по суті 29.08.2023, тому період часу вимушеного прогулу позивача становить 129 робочих днів.

З огляду на вищевикладене, стягненню з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2023 по 28.08.2023 в розмірі 161 403,51 грн (1 251,19 грн (середньоденний заробіток позивача) х 129 робочих днів) без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Згідно приписів частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду у даній справі в частині поновлення позивача на посаді начальника ГУ ДПС у Волинській області та стягнення з відповідача 2 на користь позивача середнього заробітку в межах одного місяця в розмірі 49 981,36 грн, підлягає до негайного виконання.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27.02.2023 № 7/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к « Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) з 01.03.2023.

Стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (79000, місто Львів, площа Маркіяна Шашкевича, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 161 403 (сто шістдесят одна тисяча чотириста три) гривні 51 копійку.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 27 526 (двадцять сім тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень 18 копійок, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2023 року.