Справа № 620/671/23
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 вересня 2023 року Чернігів Справа № 620/671/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду у справі №620/671/23, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить:

-визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року № 620/671/23 в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 протиправними.

-винести окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли невиконанню рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року № 620/671/23 в частині протиправного обмеження пенсії ОСОБА_1 .

Заявник обґрунтовує заяву тим, що при виконанні рішення суду від 06.04.2023 року у справі №620/671/23 відповідач проявив протиправні дії, що полягають у виплаті пенсії в неповному розмірі.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 заяву призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач письмові пояснення не надав.

Вирішуючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 , з 01.04.2019, десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.04.2019 пенсію без обмеженням десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 08.05.2023.

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 відповідачем з 01.04.2019 здійснено нарахування пенсії позивачу без обмеженням десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В подальшому з 01.03.2023 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» відповідач здійснив індексацію пенсії позивача та почав виплачувати її останньому з обмеженням її максимальним розміром.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (даті КАС України) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 статті 383 КАС України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 , з 01.04.2019, десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.04.2019 пенсію без обмеженням десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Натомість як вбачається з протоколу перерахунку пенсії від 01.06.2023 пенсія позивачу виплачується, з обмеження пенсії максимальним розміром.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Тобто набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

У судовому рішенні суд вказав, що Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, вони явно суперечать один одному.

Проте у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 24.09.2021 у справі №370/2610/17, які, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Проте суд вважає за необхідне наголосити, що з 20.12.2016, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 №7-рп/2016 відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

А тому Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області зобов`язане при здійсненні наступних, після 01.04.2019, перерахунків пенсії позивача, в разі її збільшення застосовувати норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 24.09.2021 у справі №370/2610/17.

Тому обмеження Головним управління Пенсійного фонду України Чернігівській області максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Отже суд дійшов висновку, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 у справі 620/671/23 виконується не в повному обсязі, чим порушено права та законні інтереси позивача.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14.

Відповідно до абзацу10 пункту 9 рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 №3 рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Важливо наголосити, що стаття 124 Конституції України, встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до приписів частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За таких обставин, з метою ефективного судового захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю, шляхом визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 по справі № 620/671/23 в частині не виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 по справі № 620/671/23 в частині не виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, які спричинили порушенню закону при виконанні судового рішення Чернігівського окружного адміністративного суду 06.04.2023 у справі №620/671/23.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області тридцятиденний строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду 06.04.2023 у справі №620/671/23.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій