Справа № 500/753/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/753/23 пров. № А/857/11342/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання: Гранат В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року, головуючий суддя Осташ А.В., ухвалене о 13:59 год. у м. Тернопіль, повний текст якого складено 24.05.2023 року, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року позивач ГУ ДПС у Тернопільській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 4 750 грн. 46 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідач має податковий борг перед бюджетом в сумі 4 750 грн 46 коп. по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості. Відповідачем не вживаються заходи щодо погашення заборгованості самостійно. Так як відповідач, в порушення вимог податкового законодавства, добровільно сплатив не всю суму узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законодавством строки, тому податковий борг необхідно стягнути в судовому порядку. При цьому, як на підставу виникнення такого боргу позивач посилався на податкові повідомлення-рішення від 27.04.2020 року №0-1918 на суму 2228,38 грн. та від 12.04.2021 року № 0-1918 на суму 2522,08 грн.

В подальшому від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив стягнути з позивача податковий борг по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 3554,48 грн., а в сумі позовних вимог 1195,98 грн. - закрити провадження.

Протокольною ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 року залишено без розгляду заяву відповідача про закриття провадження у справі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року в задоволенні позову Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 3554 грн. 48 коп. - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач правомірно здійснив процедуру погашення податкових зобов`язань у відповідності до вимог, передбачених п. 87.9 ст. 87 ПК України, а суд в порушення даної норми неправомірно змінив зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, фізична особа ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в Головного управління ДПС у Тернопільській області як платник податків.

Відповідно до довідки про наявність податкового боргу у відповідача наявна заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі - 3554,48 грн.

Заборгованість по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень від 27.04.2020 року № 0-1918 на суму 2228,38 грн. та від 12.04.2021 року № 0-1918 на суму 2522,08 грн. (а.с. 11, 12).

Зазначені податкові повідомлення-рішення, відповідачем не були оскаржені ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому грошове зобов`язання визначене ними, вважається узгодженим.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога контролюючого органу про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 3554 грн. 48 коп. є безпідставною та виходить за межі предмету спору у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України встановлено, що після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.18).

Колегія суддів вертає увагу, що стягненню підлягає лише узгоджена сума грошового зобов`язання.

Як слідує з матеріалів справи, податковий борг ОСОБА_1 виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.04.2020 року № 0-1918 на суму 2228,38 грн. та від 12.04.2021 року № 0-1918 на суму 2522,08 грн., що й стало підставою для звернення із розглядуваним позовом про його стягнення у сумі 4 750 грн. 46 коп.

Також з матеріалів справи слідує, що відповідач сплатила всю суму податкового боргу у межах заявлених контролюючим органом позовних вимог, що підтверджується квитанціями від 25.04.2023 року №ПН3428155 та №ПН3428154.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як уже зазначалось судом раніше, для під ставності стягнення податкового боргу необхідно встановити не тільки наявність такого боргу, слід встановити також чи сума боргу є узгодженою, та чи була дотримана процедура, що передує його стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що Головне управління ДПС у Тернопільській області фактично просить стягнути з позивача борг, який виходить за межі позовних вимог, оскільки предметом даного спору є стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.04.2020 року №0-1918 та від 12.04.2021 року № 0-1918.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем не доведено факту про те, що податковий борг в сумі 3554,48 грн. набув статусу узгодженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі №500/753/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повний текст постанови складено 06.09.2023 року.