Справа № 480/4354/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 р. Справа № 480/4354/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2022, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, по справі № 480/4354/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області №209 від 31.05.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Охтирського РВП ГУНП в Сумській області», яким до сержанта поліції - ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції Охтирського районного відділення поліції ГУНП в Сумській області застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області №205 о/с від 02.06.2022 «По особовому складу», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції Охтирського районного відділення поліції ГУНП в Сумській області з 03.06.2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року по справі №480/4354/22 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції у рішенні не було приведено жодного аргументування того, що ОСОБА_2 не має жодних претензій до позивача, вказавши також на добровільність дій з передачі грошових коштів та ключів від автомобіля ОСОБА_3 . Також скаржник вказує, що службовою комісією не було враховано обставин щодо відсутності фактичної можливості як у позивача (відсутність 28.03.2022 покриття стільникового зв`язку у м.Тростянець Сумської області), так і у інших військовослужбовців, натомість зроблено висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за відсутності жодних доказів про його причетність до події, про що вказують всі учасники.

Не погоджуючи із доводами апеляційної скарги відповідачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач з 2016 року перебував на службі в Національній поліції України, а з 29.04.2021 - на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області (а.с. 26, 34 том 1).

Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 04.04.2022 №193 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» на підставі інформації про можливі порушення службової дисципліни з боку окремих поліцейських ГУНП в Сумській області, що призвели до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України поліцейському СРПП Охтирського РВП сержанту поліції Данілову О.Д., призначено службове розслідування у формі письмового провадження (а.с. 56 том 1).

Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 29.04.2022 №223 «Про продовження строку проведення службового розслідування» продовжено строк проведення службового розслідування до 31.05.2022 (а.с. 78 том 1).

За результатами службового розслідування та зібраних матеріалів 31.05.2022 складено висновок службового розслідування, який затверджено начальником ГУНП в Сумській області. Дисциплінарна комісія встановила, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, тобто порушив службову дисципліну, що призвело до порушення вимог частини 1, пунктів 1, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту НПУ, статті 3, пунктів 1, 2 частини 1, частини 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог пункту 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, на підставі статей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту НПУ (а.с. 86-93 том 1).

Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 31.05.2022 №209 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Охтирського РВП ГУНП в Сумській області» до позивача за порушення службової дисципліни, що виразилися у протиправних винних діях, які підривають авторитет Національної поліції України, порушенні обов`язку щодо дотримання службової дисципліни, Присяги працівника поліції, не повідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» та невжитті необхідних заходів, спрямованих на рятування ОСОБА_2 від вчинення відносно нього 28.03.2022 особливо тяжких кримінальних правопорушень військовослужбовцем ЗСУ, та призвело до порушення вимог частини 1, пунктів 1, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту НПУ, статті 3, пунктів 1, 2 частини 1, частини 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог пункту 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, на підставі статей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту НПУ, застосовано до сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції. (а.с. 24-25, 94-96 том 1).

Даний вид стягнення реалізований наказом начальника ГУНП в Сумській області від 02.06.2022 №205 о/с «По особовому складу», яким позивача з 02.06.2022 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 97).

Вважаючи вищевказані накази відповідача протиправними, а звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту Закон № 580-VIII), поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ (надалі - Дисциплінарний статут) визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

У відповідності до частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Приписами статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до положень статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07 листопада 2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за №1355/32807 (далі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу 2 Порядку №893 передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

На підставі пункту 1 Розділу VI Порядку № 893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі, якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Положеннями статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з частинами першою та п`ятнадцятою статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Згідно із приписами статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відтак, з огляду на приведене вище, акцентуючи увагу на тому, що Закон України «Про Національну поліцію» виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, колегія суддів звертає увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд в силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.

Суб`єкт владних повноважень, в свою чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Також гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку службового розслідування та наказу про застосування дисциплінарного стягнення відносно позивача, в його діях встановлені порушення вимог частини 1, пунктів 1, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, статті 3, пунктів 1, 2 частини 1, частини 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог пункту 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 №100 (надалі Порядок №100), зокрема, допущено порушення службової дисципліни, що виразилося у протиправних винних діях, які підривають авторитет Національної поліції України, порушенні обов`язку щодо дотримання службової дисципліни, Присяги працівника поліції, не повідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» та невжитті необхідних заходів, спрямованих на рятування ОСОБА_2 від вчинення відносно нього 28.03.2022 особливо тяжких кримінальних правопорушень військовослужбовцем ЗСУ.

Як було встановлено в ході службового розслідування 31.03.2022 слідчим четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, у рамках кримінального провадження, відомості про яке 29.03.2022 внесено до ЄРДР під № 0000023, ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 4 ст. 187 КК України (зареєстровано в ITC «ІПНПУ» журналі ЄО ГУНП під № 193).

Щодо подій, які мали місце 28.03.2022 за участі ОСОБА_4 , то відповідно до інформації, приведеної у постанові про застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, складеній 31.03.2022 заступником керівника Сумської обласної прокуратури Ляшенком О.С., встановлено наступне. Так, 28.03.2022 близько 12.00 до будинку АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_2 , під`їхав автомобіль «Skoda Octavia Tour» сріблястого кольору, з якого вийшло два чоловіки з захисними масками на обличчях, у форменому одязі, з автоматичною зброєю, а саме: ОСОБА_1 та військовослужбовець 93 окремої механізованої бригади «Холодний яр» ОСОБА_3 , які направили автоматичну зброю на ОСОБА_2 та із застосуванням фізичної сили посадили останнього на заднє сидіння автомобіля «Skoda Octavia Tour». Перебуваючи у зазначеному автомобілі ОСОБА_3 змушував ОСОБА_2 повідомити інформацію щодо співпраці з російською федерацією. Не отримавши очікуваного результату, ОСОБА_3 висловив вимогу до ОСОБА_2 щодо передачі належного йому майна, а саме: грошових коштів та дорогоцінних металів, з метою подальшої їх передачі на потреби Збройних сил України. Після вказаного ОСОБА_2 повідомив про наявність у нього в кишені 20 000 гривень, які він у подальшому передав ОСОБА_3 , та відсутність будь-яких інших грошових коштів, а також те, що грошові кошти можливо наявні у його брата ОСОБА_5 . У подальшому, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 на автомобілі «Skoda Octavia Tour» прибули до будівлі Тростянецького відділу Сумської обласної прокуратури за адресою: м. Тростянець, вул. Благовіщенська, № 26, де на той час перебував брат останнього - ОСОБА_5 . Надалі ОСОБА_3 із застосуванням психологічного та фізичного впливу змусив останнього сісти на заднє пасажирське сидіння автомобіля. Після чого, всі разом поїхали до місця мешкання ОСОБА_2 , де ОСОБА_3 із застосуванням психологічного впливу до ОСОБА_2 заволодів ключами від автомобіля останнього «Volkswagen Tuareg», н.з. НОМЕР_1 . Також, ОСОБА_3 висловив вимогу до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у наданні йому ще грошових коштів у сумі 40 000 грн., після надання яких, пообіцяв відпустити останніх.

Відтак, з висновку про службове розслідування встановлено, що 28.03.2022 ОСОБА_1 перебував біля ВП № 1 (м. Тростянець) та фактично мав змогу і був зобов`язаний вжити необхідних заходів, з метою рятування ОСОБА_2 від вчинення відносно нього особливо тяжкого кримінального правопорушення та повідомити про вчинення такого прибувши особисто до зазначеного органу поліції або зателефонувавши за скороченим номером екстреного виклику поліції «102». Окрім цього, дисциплінарною комісією проаналізовано пояснення відібрані в ході службового розслідування та результатами чого з`ясовано, що мобільний зв`язок 28.03.2022 працював у штатному режимі (даний факт підтверджується поясненнями наданими ОСОБА_6 ). Тобто вказаний факт додатково є підтвердженням того, що ОСОБА_1 дійсно мав змогу здійснити телефонний дзвінок на скорочений номер екстреного виклику поліції «102», з метою повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Виходячи з приведеного колегія суддів вважає, що кваліфікувавши такі дії позивача як дисциплінарний проступок, відповідач діяв у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України.

Так, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Поряд з цим, як було встановлено в суді першої інстанції та не заперечувалось сторонами в ході апеляційного розгляду справи, позивач був учасником та свідком подій, які відбувались 28.03.2022, за наслідком яких було 29.03.2022 внесено відомості до ЄРДР під № 0000023.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що він не вбачав підстав вважати, що відносно ОСОБА_7 вчиняється злочин, адже грошові кошти та ключі ОСОБА_7 добровільно повернуті та останній не має жодних претензій до позивача, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Отже, на поліцейського покладено обов`язок не лише кваліфікувати будь-які дії інших осіб, свідком яких він є, як протиправні, але і запобігати, припиняти чи вживати інших заходів для недопущення вчинення правопорушень.

Так, з письмових пояснень ОСОБА_6 (а.с. 125 том 1) та ОСОБА_8 (а.с. 126 том 1) наданих в ході службового розслідування, випливає, що 28.03.2022 ОСОБА_7 повідомив їх про те, що в нього вимагали кошти військовослужбовець ЗСУ у присутності ОСОБА_1 .

Відтак, колегія суддів критично ставиться до доводів позивача про те, що він не вбачав, що відносно ОСОБА_7 вчиняються дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, оскільки як встановлено в ході службового розслідування, факт протиправних дій стосовно ОСОБА_7 мав місце в присутності ОСОБА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що позивач не вчинив необхідних дій, покликаних на рятування ОСОБА_7 від протиправних дій, за умови, що мав таку можливість та був зобов`язаний вжити заходів щодо зупинення протиправної поведінки іншої особи, в тому числі, шляхом повідомлення про вчинення дій, які містять ознаки кримінального правопорушення на екстрений номер «102» або іншим доступним способом.

Отже, матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 вчинив бездіяльність, яка виразилась у невжитті заходів щодо рятування 28.03.2022 ОСОБА_2 та не повідомлення про дії, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем засобами мобільного зв`язку повідомлено особисто начальника Охтирського РВП ГУНП в Сумській області про обставини події за участі ОСОБА_7 , яка мала місце 28.03.2022, а також доставку ОСОБА_7 до м. Охтирка в місце, вказане начальником Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Кладьком Р.В., є безпідставними, оскільки як вбачається з пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , наданих в ході службового розслідування (а.с. 75, 125), позивачем було повідомлено начальника Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Кладька Р.В. про події, що відбулись, вже після того, як останньому повідомив командир військової частини ОСОБА_9 про те, що у знайомого вимагають гроші. Вказана послідовність подій нівелює доводи позивача про те, що ним своєчасно і за наявної можливості вжито заходів щодо повідомлення про вказану подію.

Між тим, посилання апелянта на відсутність фактичної можливості у позивача вчинити дії, які йому ставлять в провину (повідомлення на екстрений номер «102» про виявлення ознак кримінального правопорушення), колегія суддів вважає недостатніми для спростування бездіяльності ОСОБА_4 , в той час як встановлені судом обставини свідчать про зворотне. Так, позивачем самостійно за допомогою засобів мобільного зв`язку було повідомлено ОСОБА_6 про події, які мали місце 28.03.2022, що вказує на наявність 28.03.2022 можливості у ОСОБА_4 дотриматись всіх передбачених законодавством вимог, як до працівника поліції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 претензій до позивача не має, адже автомобіль ОСОБА_7 був повернутий останньому, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки не спростовано того факту, що позивачем не вживались заходи щодо запобігання вчиненню правопорушенню, його припинення чи затримання осіб, які його вчинили.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність прийняття спірних наказів, оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни.

Отже, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні службової дисципліни, Присяги працівника поліції, та підривають авторитет до органів Національної поліції. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Поряд з цим, колегія судів зазначає, що відсутність вироку суду про визнання позивача винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки його звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не пункт 10 цієї норми.

Одночасно з цим колегія суддів вважає слушним у даному випадку зауважити, що законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правового та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби, у зв`язку наявністю факту вчиненого ним діяння. Вказане підтверджується висновком службового розслідування.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Між тим, оскільки на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби, у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, тому відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції.

Отже, у зв`язку з тим, що позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 815/2443/16, від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а, від 26 січня 2021 року у справі № 2140/1342/18, від 13 серпня 2020 року у справі № 817/3305/15, від 24 листопада 2020 року у справі №2140/1341/18, від 15 квітня 2021 року у справі №240/2677/20.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що кримінальне провадження за законом не є дисциплінарним провадженням, це, попри певну схожість, сутнісно різні, відмінні процедури. На стадії службового розслідування дисциплінарна комісія встановлює і кваліфікує наявності в діях поліцейського ознак складу дисциплінарного проступку, який має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена. У цьому випадку вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена висновком службового розслідування, яка не ототожнюється з наявністю в діях позивача кримінального проступку.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача про те, що вчинений ним дисциплінарний проступок фактично відображає зміст обвинувачення, який за кримінальним та кримінально-процесуальним законом сторона обвинувачення має доводити в суді у межах кримінального процесу, а не на засіданні комісії, оскільки рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято з урахуванням відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, але ґрунтується на самостійних правових підставах, у тому числі висновку про результати службової перевірки. Судом не встановлено обставин, які б вказували, що докази, покладені в основу оскаржуваного рішення, отримані комісією не законно і не можуть бути враховані нею під час прийняття спірного рішення.

Більше того, рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності хоча і прийнято на підставі відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах. Встановлені комісією в ході дисциплінарного провадження факти і з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень у дисциплінарному провадженні та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 березня 2020 року у справі №9901/740/18.

Відтак, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, прийшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 по справі № 480/4354/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва