Справа № 420/490/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 420/490/23

адміністративне провадження № К/990/28738/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №420/490/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів та висновку, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом заявою до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командування військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1084 від 07 грудня 2022 року в частині внесення ОСОБА_1 до списку особового складу, які самовільно залишили військову частину, позбавлення його грошового забезпечення;

- визнати протиправним та скасувати наказ командування військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1039 від 27 листопада 2022 року в частині внесення ОСОБА_1 до списку особового складу, які самовільно залишили військову частину, позбавлення його грошового забезпечення;

- визнати протиправним та скасувати наказ командування військової частини НОМЕР_1 (по стройовій часті) №330 від 27 листопада 2022 року в частині внесення ОСОБА_1 до списку особового складу, які самовільно залишили військову частину, позбавлення його грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині не повідомлення військової служби правопорядку про виявлений 27 листопада 2022 року факт відсутності військовослужбовця ОСОБА_1 в розташуванні військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати противоправним та скасувати висновок службового розслідування військової частини НОМЕР_1 щодо факту відсутності військовослужбовця ОСОБА_1 в розташуванні військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині не ознайомлення військовослужбовця ОСОБА_1 з матеріалами службового розслідування та наказом щодо внесення його до списку особового складу, що самовільно залишили військову частину;

- поновити ОСОБА_1 на посаді водія 2 взводу 2 роти 11 батальйону військової частини НОМЕР_1 з дати його увільнення з вказаної посади, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в Збройних Силах України (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати його увільнення по день винесення судом рішення про поновлення на посаді.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не повідомлення Військової служби правопорядку про виявлений 27 листопада 2022 року факт відсутності військовослужбовця ОСОБА_1 в розташуванні військової частини НОМЕР_1 ;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не ознайомлення військовослужбовця ОСОБА_1 з матеріалами службового розслідування та наказом щодо внесення його до списку особового складу, що самовільно залишили військову частину;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №420/490/23 було повернуто особі, яка її подала.

21 серпня 2023 року до Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №420/490/23.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування положень:

- пункту 9 розділу ІІІ та пункту 1 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21 листопада 2017 року, в частині відсутності в матеріалах службового розслідування пояснення військовослужбовця (щодо якого проводиться вказане службове розслідування) або акту про відмову надавати пояснення (який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб);

- пункту 3 розділу ІІІ та пункту 2 розділу V Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21 листопада 2017 року, в частині відсутності в матеріалах службового розслідування рапорту (вх.№75/5357 від 27.11.2022) як підстави, на яку ідеться посилання в наказі командира про призначення службового розслідування та описової частини службової перевірки.

Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Проте, всупереч зазначених вимог, заявником не указано у чому полягає неправильне застосування конкретної норми права та який висновок щодо її застосування необхідно сформувати Верховним Судом.

Зокрема, на обґрунтування указаної підстави скаржник, з посиланням на статтю 79 КАС України, зазначає, що відповідач повинен був подати до суду певні докази разом із поданням відзиву, водночас останній зазначеного обов`язку не виконав, а відповідні докази, а саме: письмові пояснення військовослужбовця ОСОБА_1 або акт про відмову надавати пояснення, а також рапорт капітана ОСОБА_2 вх.№75/5357 від 27.11.2022.

Отже, Судом установлено, що доводи скаржника фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не містять належного обґрунтування підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також у касаційній скарзі заявник вказує на те, що висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не відповідають обставинам справи. Обставини, що мають значення для справи, які суди визнали встановленими, недоведені належними та допустимими доказами. Крім того, скаржник зазначає, що судами не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що за правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, з аналізу наведеної норми вбачається, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження судових рішень.

Таким чином, скаржнику у касаційній скарзі з посиланням на пункт 4 статті 328 КАС України у сукупності з посиланням на пункту 1 частини другої статті 353 КАС України обов`язково необхідно зазначити підставу (або підстави) касаційного оскарження, що передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. У разі посилання на пункт 4 частини другої статті 353 КАС України скаржник повинен чітко обґрунтувати, які саме обставини, що мають істотне значення для справи, суди встановили на підставі недопустимих доказів, а також з урахуванням вимог статті 74 КАС України обґрунтувати в чому полягає недопустимість відповідних доказів.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Крім того, Суд зауважує, що обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності або розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Водночас Судом установлено, що зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладу фактичних обставин справи з посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої та п`ятої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на те, що Судом не встановлено підстав для відкриття касаційного провадження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №420/490/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська