Справа № 400/8599/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 р. № 400/8599/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, вул. Миру, 5, с. Радісний Сад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до територіального управління Служби судової охорони (далі відповідач) про:

визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років позивачу до його календарної вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати позивачу відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, у загальній кількості 04 роки 04 місяці 10 днів.

Позов обґрунтовано позивачем тим, що норми постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова № 393) необхідно застосовувати не лише при обчислені вислуги років після звільнення особи зі служби в поліції, але й під час проходження такої служби, з метою встановлення права на пенсію за вислугу років. Тому на переконання позивача період його служби на посадах в патрульно-постовій службі міліції з 22.08.1991 по 23.09.2004 зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів.

У відзиві на позовну заяву від 31.07.2023 відповідач заперечив проти позову і просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що:

календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років; позивач такої вислуги у мінімально визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не набув;

позовні вимоги про зарахування до загального стажу пільгових періодів служби є передчасними.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

У зв`язку з цим відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач з 24.11.1987 по 01.11.1990 проходив службу в Збройних Силах, з 22.08.1991 по 03.09.2010 в органах внутрішніх справ України, а з 29.10.2020 до тепер у Службі судової охорони.

Згідно з Послужним списком № 06551 позивач проходив службу у полку патрульно-постової служби УМВС України в Одеській області на посадах:

з 22.08.1991 по 13.05.1996 міліціонера 1-ї роти;

з 13.05.1996 по 01.08.1998 командира взводу 1-ї роти;

з 01.08.1998 по 16.08.1999 заступника командира 3-ї роти;

з 16.08.1999 по 07.05.2001 командира 5-ї роти;

з 07.05.2001 по 16.08.2001 заступника командира 6-ї роти;

з 16.08.2001 по 29.12.2003 заступника командира 9-ї роти;

з 29.12.2003 по 23.09.2004 командира 9-ї роти.

26.06.2023 позивач подав на ім`я начальника територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області рапорт про здійснення перерахунку та зарахування йому відповідно до Постанови № 393 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислуги у пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби у загальній кількості 04 роки 04 місяці 10 днів.

У листі від 26.06.2023 № 45/10-366вих відповідач зазначив, що відповідно до Постанови № 393 вислуга років на пільгових умовах зараховується до вислуги років співробітників Служби судової охорони для визначення розміру пенсії при призначенні пенсії за вислугу років. Станом на 26.06.2023 у позивача відсутня необхідна кількість календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років, а відтак відсутні правові підстави для здійснення перерахунку та зарахування йому до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу у пільговому обчисленні.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 1621 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.

Пунктом «б» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) встановлено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно з пунктами «б», «в» частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 171 Закону № 2262-ХІІ).

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ прийнято Постанову № 393.

Згідно з абзацом четвертим підпункту «г» пункту 3 Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів:

час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Відповідно до Переліку посад рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби міліції, час проходження служби на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах (один місяць за сорок днів), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.12.2011 № 895, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1574/20312 (далі Перелік № 895), до відповідних посад віднесені, зокрема, командир роти, заступник командира роти, командир взводу і міліціонер.

Вирішуючи справу № 805/3923/18-а об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 дійшла до висновку, що «основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.»

Таким чином, передбачена Постановою № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 і від 22.06.2022 № 761/29252/17.

Отож до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним у Постанові № 393 і в Переліку № 895, відповідні періоди проходження ними служби зараховується на пільгових умовах, у тому числі, періоди проходження служби на посадах, передбачених Постановою № 393.

Суд встановив, що відповідно до Послужного списку № 06551 у період з 22.08.1991 по 23.09.2004 позивач проходив службу на посадах міліціонера, командира взводу, заступника командира роти і командира роти у полку патрульно-постової служби УМВС України в Одеській області.

Як наслідок, відповідно до абзацу четвертого підпункту «г» пункту 3 Постанови № 393 і Переліку № 895 період служби позивача з 22.08.1991 по 23.09.2004 (13 років 01 місяць 02 дні) підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах: один місяць за сорок днів. Всього пільгова вислуга років (без урахування календарної) за цей період складає 04 роки 04 місяці 10 днів.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на його переконання, ця пільгова вислуга років зараховується працівникові лише у випадку, якщо він має необхідну календарну вислугу років для призначення пенсії, і, відповідно, вона впливає лише на розмір пенсії.

З такою позицією відповідача позивач категорично не погоджується.

Таким чином, суть спору в цій справі зводиться до того, чи зараховується співробітнику Служби судової охорони при призначенні пенсії за вислугу років пільгова вислуга років до календарної вислуги років, встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відтак Закон № 2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині четвертій статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Отже, передбачена Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 171 Закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.

З огляду на вищенаведене суд відхилив як необґрунтовану позицію відповідача про те, що зарахування пільгової вислуги років у календарну можливе лише при наявності в поліцейського передбаченої статтею 12 Закону № 2262-ХІІ календарної вислуги, а отже що вона впливає лише на розмір пенсії.

У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначив, що вимога позивача зарахувати до загального пільгового стажу пільгових періодів роботи є передчасною.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з Послужним списком № 06551 позивач і дотепер проходить службу в Службі судової охорони. Будь-яких доказів того, що в період розгляду цієї справи він звільнився, сторони суду не надали.

Таким чином, станом на день прийняття цього рішення суду згідно з матеріалами справи позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, бо не звільнився зі служби із Служби судової охорони.

Натомість відповідно до абзацу десятого статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Отож відомості про календарну вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, відносяться до персональних даних.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконного чи є недостовірними.

Отже, відмовивши позивачу у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчислені, відповідач порушив право позивача на зміну його персональних даних, які є недостовірними, на достовірні.

Статтею 276 Цивільного кодексу України встановлено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Тобто захист немайнових прав фізичної особи, до яких відноситься і право на персональні дані, підлягає судовому захисту.

Відтак позовні вимоги позивача про зарахування до загального стажу пільгових періодів роботи не є передчасними, оскільки в цьому випадку має місце факт порушення відповідачем права позивача на зміну його персональних даних, які є недостовірними, на достовірні.

Крім цього, вище суд встановив, що:

на день ухвалення судом рішення у цій справі з урахуванням пільгових періодів проходження позивачем служби пільгова вислуга років позивача становить більше 25 років (згідно з наказом відповідача від 02.01.2023 № 1 о/с «По особовому складу» станом на 01.01.2023 вислуга років позивача становила 24 роки 01 місяць 18 днів, відтак станом на день ухвалення рішення у цій справі вона становить 24 роки 09 місяців 24 дні, а з врахуванням пільгової вислуги 29 років 02 місяці 04 дні (24 роки 09 місяці 24 дні + 04 роки 04 місяці 10 днів = 29 років 02 місяці 04 дні), а тому відповідно до пункту «б» статті 12 і пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ він матиме право на отримання пенсії за вислугу років у разі звільнення зі Служби судової охорони;

відповідач заперечує наявність права позивача на отримання пенсії за вислугу років навіть у випадку його звільнення зі Служби судової охорони, вважаючи, що він не має відповідної вислуги років для цього, оскільки пільгова вислуга враховується лише при наявності календарної вислуги відповідно до стаття 12 Закону № 2262-ХІІ.

Тому в суду відсутні сумніви щодо того, що у разі звільнення позивача зі Служби судової охорони відповідач не підготує і не подасть органам Пенсійного фонду України у порядку, передбаченому законодавством, необхідні для призначення пенсії документи, оскільки ним фактично заперечується наявність у позивача прав на пенсію за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги, встановленої статтею 12 Закону України № 2262-ХІІ.

У такому випадку позивач залишиться і без роботи, і без пенсії, внаслідок чого він буде змушений знову звернутися до суду для поновлення порушених його прав.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отож рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач уже має необхідну 25-річну вислугу років для призначення пенсії за вислугу років, суд прийшов до висновку, що його позовні вимоги не є передчасними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 10.07.2023 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1073,60 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (вул. Миру, 5, с. Радісний Сад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення;

3. Зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області (вул. Миру, 5, с. Радісний Сад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160; ) здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, у загальній кількості 04 роки 04 місяці 10 днів.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (вул. Миру, 5, с. Радісний Сад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160; ) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 07 вересня 2023 року