Справа № 440/470/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Сич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 р. Справа № 440/470/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2023, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/470/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі відповідач, ГУ НП в Полтавській області) в якому просив суд:

- визнати протиправною та незаконною бездіяльність відповідача щодо надання ОСОБА_1 відповіді на скаргу;

- зобов`язати відповідача належним чином розглянути скаргу ОСОБА_1 та надати відповідь за результатами її розгляду;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 10000,00 грн. на відшкодування завданої бездіяльністю відповідача моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.11.2022 він направив до відповідача скаргу в електронному вигляді на його електронну адресу, відповіді на яку позивач не отримав. Вважає, що відповідачем допущено бездіяльність щодо надання ОСОБА_1 відповіді на скаргу, чим порушено права, гарантовані ст. 40 Конституції України та Законом України "Про звернення громадян". Позивач зазначає, що вказана бездіяльність відповідача спричинила позивачу моральні та фізичні страждання.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не наданні ОСОБА_1 відповіді на його скаргу від 29 листопада 2022 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 29 листопада 2022 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 по справі № 440/470/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ні Законом України "Про звернення громадян", ні наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, яким затверджено Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, не передбачено обов`язок відправлення відповідей рекомендованими листами з врученням. Зазначає, що відправлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення адресату потребує додаткового фінансування.

Вказує, що в межах розгляду цієї справи разом з відзивом позивачу надсилалась копія відповіді ГУНП від 27.12.2022 №6079/115/102/01/4-2022.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачем отримано копію апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду".

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 24.10.2022 ОСОБА_1 надіслав електронною поштою до ГУ НП в Полтавській області запит на отримання публічної інформації від 22.09.2022 (вх. №2-зі еп від 24.10.2022), у якому зазначив, що 31.08.2022 був виїзд патруля поліції за адресою АДРЕСА_1 . Позивач просив надати інформацію, за якими підставами стався виїзд патруля поліції 31.08.2022 і яка подія описана в протоколі по факту правопорушення (а.с. 37).

25.10.2022 ОСОБА_1 подав до ГУ НП в Полтавській області запит на отримання публічної інформації від 25.10.2022 (вх. №3-зі від 25.10.2022) (а.с. 39), зміст якого є аналогічним змісту запиту ОСОБА_1 від 22.09.2022 (вх. №2-зі еп від 24.10.2022).

За результатами розгляду запитів ОСОБА_1 від 22.09.2022 та від 25.10.2022, позивачу надано відповідь листами ГУ НП в Полтавській області від 26.10.2022 №2-зі/115/102/01/5-2022 та №3-зі/115/102/01/5-2022 (а.с. 38, 40), зміст яких є аналогічним, та якими позивача повідомлено, що з урахуванням вимог Закону України "Про публічну інформацію", ст.10 п. 4. Закону України "Про захист персональних даних", ст. 10 п.3, ст. 14, 16, ЦКУ ст. 302 п.1, КПК України ст.290, надати позивачу інформацію стосовно виїзду працівників поліції на виклик 31.08.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , немає можливості, так як позивач не має відношення до даної події.

Листи ГУ НП в Полтавській області від 26.10.2022 №2-зі/115/102/01/5-2022 та №3-зі/115/102/01/5-2022 ОСОБА_1 отримав 29.11.2022, про що міститься відповідна відмітка та підпис позивача на кожному з листів, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 38, 40).

29.11.2022 ОСОБА_1 надіслано електронною поштою до ГУНП в Полтавській області скаргу (вхідний №П-225 від 30.11.2022), в якій позивач зазначив, що 29.11.2022 він отримав відповідь на його запит до публічної інформації з посиланням на Закон України "Про захист персональних даних", ЦКУ ст. 302 п.1 КПК України ст.290 про відмову в задоволенні його запиту. Вказує про свою про незгоду із наданою йому відповіддю та просить повторно розглянути його запит і надати потрібну йому інформацію (а.с. 46).

Вказана скарга була передана до слідчого відділу Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, який у свою чергу передав її начальнику Полтавського РУП ГУПН в Полтавській області (а.с. 44).

Листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 13.12.2022 №9005/115/101/04-4 вказану скаргу надіслано до ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області та зареєстровано 16.12.2022 за вх. № П-491 (а.с.45).

27.12.2022 за вих. №6079115/102/01/4-2022 зареєстровано лист відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області, адресований ОСОБА_2 , як відповідь на звернення від 16.12.2022 (а.с. 47).

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо надання ОСОБА_1 відповіді на скаргу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, прийшов до висновку, що докази на підтвердження надіслання чи вручення позивачу відповіді на скаргу від 29.11.2022 в матеріалах справи відсутні, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 29.11.2022.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Приписами статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Положеннями статті 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач станом на момент звернення до суду з позовом відповіді від відповідача по суті своєї заяви від 29.11.2022 не отримав.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» чітко визначено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил № 270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Вказана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 802/211/16-а, від 06.09.2019 у справі № 128/4752/15-а, від 25.06.2020 у справі № 802/1442/15-а, від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20.

Так, відповідно до вимог пункту 2 «Правил надання послуг поштового зв`язку» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналізуючи викладені вище правові норми можна зробити висновок, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень відповіді на запит позивача є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Разом з тим, жодного з вказаних документів (фіскальний чек поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опис вкладення, докази направлення електронною поштою, розписка про отримання тощо), як і будь-яких інших документів на підтвердження фактичного направлення позивачу відповіді на його заяву від 29.11.2022, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, факт реєстрації вихідної кореспонденції та присвоєння документу певного номеру не є доказом надіслання цього листа позивачу.

Отже, доводи відповідача, що Законом України «Про звернення громадян» та наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, яким затверджено Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, якими не передбачено направлення відповіді на звернення саме рекомендованим листом спростовуються наведеним вище.

Також, колегія суддів зазначає, що надання відповіді на скаргу позивача від 29.11.2022 в ході судового розгляду справи, не свідчить про вжиття відповідачем необхідних заходів щодо своєчасного надання відповіді на звернення позивача.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 по справі № 440/470/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко