Справа № 520/8022/23
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 вересня 2023 року № 520/8022/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (м. Полтава, вул. Соборності,66, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 18.11.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 10.11.2022 року, з дня звернення за пенсією, та передати електронну пенсійну справу для здійснення виплати пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії за переданою електронною пенсійною справою за місцем обліку;

стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, сплачений при зверненні до суду судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що вона є вдовою учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 , який в період з 04.05.1986 по 07.06.1986 перебував на військових зборах та виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В подальшому, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, чоловік помер. Крім того позивач вказує, що після смерті чоловіка повторного шлюбу вона не брала.

Зазначає, що звернулась до ГУ ПФУ у Сумській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як дружині загиблого військовослужбовця.

Відповідно до абз. 12 п. 4.2 розділу IV «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За результатами розгляду даної заяви органом Пенсійного фонду винесено рішення яким було відмовлено у призначенні пенсії. Мотивами прийняття такого рішення слугувало те, що її померлий чоловік не мав статусу військовослужбовця.

Позивач з такою відмовою не погоджується та вказує, що військовослужбовці призвані на військові збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, прирівнюються до військовослужбовців, а тому, на її переконання, вона має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки нею дотримані всі умови передбачені п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В подальшому позивач перемістились, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6337- від 14.12.2022 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Ізюмської міської ради. На день подання позову, адресою зареєстрованого місця проживання позивача є: АДРЕСА_1 , а адресою фактичного місця проживання АДРЕСА_2 .

ГУ ПФУ у Полтавській області подано до суду відзив на позовну заяву, де відповідач зазначив, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, надавши до цієї заяви ряд документів. За принципом екстериторіальності вказана заява позивача передана на розгляд до ГУ ПФУ в Полтавській області, яким винесено рішення про відмову в призначенні пенсії. Відмова обгрунутована тим, що документи про належність годувальника до військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських або про належність позивача до осіб, які мають право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема, про статус особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, або статусу сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, - позивачем не надано. А відтак, на переконання відповідача, територіальні органи Пенсійного фонду України, які розглядали заяви позивача, правомірно відмовили їй у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

ГУ ПФУ в Харківській області правом надання відзиву на адміністративний позов не скористалось.

Дослідивши матеріали справи перевіривши оскаржуване рішення на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Позивач є дружиною померлого чоловіка ОСОБА_2 , учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.

ОСОБА_2 , будучи військовозобов`язаним та перебуваючи в трудових відносинах з Автотранспортним підприємством 20367, був призваний на військові збори для участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і в складі військової частини № НОМЕР_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 04.05.1986 року по 07.06.1986 року, що підтверджується записом в військовому квитку та довідкою вих. № 85 від 03.11.1986 року військової частини № НОМЕР_3 .

В подальшому чоловік позивача отримав відповідне посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії серії НОМЕР_4 .

Згідно витягу із протоколу № 13608 від 22.11.2012 року 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця смерть ОСОБА_2 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 18.11.2022 року позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружині померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Зі змісту наведеної норми слідує, що право на призначення дострокової пенсії за віком має дружина (якщо вона не взяла повторний шлюб) військовослужбовця, який помер після звільнення із служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, - після досягнення нею - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Поряд із тим, як уже встановлено судом вище, оскаржуваними рішенням позивачці відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком із тих причин, що її померлий чоловік не має статусу військовослужбовця.

Надаючи оцінку вказаним підставам відмови суд виходить із такого.

За нормами, визначеними статтею 10 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Отже, у розумінні Закону № 796-ХІІ військовозобов`язані, призвані на військові збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи прирівнюються до військовослужбовців.

Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 період з 04.05.21986 по 07.06.1986 перебував на військових зборах та виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30 ти кілометровій зоні

При цьому у період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок (далі - Закон № 1950-VII).

Відповідно до статей 5, 6 Закону № 1950-VII (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статей 7-9 Закону № 1950-VII військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок та військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ Про збройні Сили України держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (пункт 3 частини першої статті 3 Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Зазначене спростовує доводи відповідачів, що померлий чоловік позивача, перебуваючи на військових зборах, не підпадає під категорію військовослужбовця у розумінні пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

При цьому, можливість отримання пільги, передбаченої вказаною нормою, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року в справі № 702/1027/16-а, від 15 квітня 2020 року в справі № 592/3813/17.

Тому, з урахуванням вказаного, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачів про відсутність підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058 у зв`язку з тим, що її чоловік не мав статусу військовослужбовця.

Так, в ході судового розгляду судом встановлено, що вік позивачки на момент звернення до органу Пенсійного фонду із заявами про призначення дострокової пенсії за віком становив 60 рік, тобто позивач досягла визначеного в пункті 4 частини першої статті 115 Закон № 1058-IV віку (не менше 50 років).

Долученим розрахунком стажу підтверджено, що страховий стаж позивача складає 23 роки 10 місяців 18 днів. Тобто, судом встановлено, що позивач має страховий стаж, достатній для призначення пенсії згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV (не менше 20 років).

Згідно витягу із протоколу № 13608 від 22.11.2012 року 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця смерть ОСОБА_2 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС

Крім того, позивач не взяла шлюб повторно. Вказані обставини не заперечувалися відповідачами згідно із змістом рішень та відзивів на позовну заяву.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент звернення із заявою до пенсійного органу позивачем дотримані вимоги, передбачені пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058 для призначення дострокової пенсії за віком, а тому відмовляючи останній в призначенні такої пенсії відповідачі діяли протиправно, внаслідок чого порушили гарантоване державою право позивача на соціальне забезпечення у старості.

Відтак, з урахуванням викладеного, оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №45 від 18.11.2022 щодо відмови у призначенні дострокової за віком є протиправними та підлягає скасуванню.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку, зокрема коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При цьому, суд враховує, що у силу абзацу тринадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/ фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, як компетентний орган, визначений для розгляду заяви про призначення пенсії, призначити пенсію за віком з 10.11.2022.

Щодо вимоги про зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області передати електронну справі за місцем реєстрації позивачки, то суд зазначає, що за приписами п.4.10, 4.12. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , затвердженого постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. При переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем фактичного проживання пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем фактичного проживання.

Вимога, що стосується зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії за переданою електронною пенсійною справою за місцем обліку, задоволенню не підлягає, оскільки є такою, що спрямована на майбутнє, тоді як з урахуванням положень ст.5 КАС України захисту підлягає порушене право.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90 КАС України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку , визначеному ст.139 КАС України

Керуючись ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 18.11.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.11.2022 року

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судовий збір у розмірі 700 (сімсот) грн.00 коп

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зоркіна Ю.В.