Справа № 560/4718/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4718/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

06 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , щодо:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обмеження виплати призначеної пенсії з 01.04.2019 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.04.2019 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року позов задоволено.

Судове рішення мотивоване тим, що положення частини сьомої статі 43 Закону № 2262, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру з 01.04.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, такі ж обмеження встановлені частиною 1 ст.2 розд.І Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668 від 08.07.2011. При цьому, вказані норми неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262 (далі - Закон №2262).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №560/11719/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 в розмірі 89% сум грошового забезпечення, зазначеного в довідці Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області №44 від 03.08.2020, з урахуванням виплачених сум.

Листом №2200-0202-8/20128 від 15.03.2023, надісланим у відповідь на звернення позивача, відповідач повідомив, що відповідно до статті 43 Закону №2262 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не міг перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 01.12.2019 до 1638,00 грн., з 01.07.2020 до 1712,00 грн., з 01.12.2020 до 1769,00 грн., з 01.01.2021 до 1769,00 грн., з 01.07.2021 - 1854,00 грн., з 01.12.2021 - 1934,00 грн., з 01.01.2022 - 1934,00 грн., з 01.07.2022 - 2027,00 грн., з 01.12.2022 2093,00 грн.

Таким чином, максимальний розмір пенсії з врахуванням норм ст. 43 Закону не повинен перевищувати з 01.12.2019 - 16380,00 грн., з 01.07.2020 - 17120,00 грн., з 01.12.2020 - 17690,00 грн., з 01.01.2021 - 17690,00 грн., з 01.07.2021 - 18540,00 грн., з 01.12.2021 - 19340,00 грн., з 01.01.2022 - 19340,00 грн., з 01.07.2022 - 20270,00 грн., з 01.12.2022 20930,00 грн.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 по справі №560/11719/21 головним управлінням проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 в розмірі 89 % відповідних сум грошового забезпечення (20987,90), з урахуванням максимального розміру згідно статті 43 Закону №2262.

В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії (з урахуванням норм статті 43 Закону №2262, становить: з 01.04.2019 - 14970,00 грн.; з 01.07.2019 - 15640,00 грн.; з 01.12.2019 - 16380,00 грн.; з 01.07.2020 - 17120,00 грн.; з 01.12.2020 - 17690,00 грн.; з 01.07.2021 - 18540,00 грн.; з 01.12.2021 - 18679,23 грн.; з 01.03.2022 - 19340,00 ( відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з урахуванням 14% підвищення основного розміру пенсії).

Розмір пенсійної виплати позивача з 01.07.2022 становить 20270,00 грн., з 01.12.2022 20930,00 грн., 89% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням максимального розміру.

Також повідомлено заявника, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 по справі №560/11719/21 не покладено зобов`язань щодо проведення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Підпунктом 8 пункту 6 цього розділу частину 5 статті 43 Закону України №2262-ХІІ викладено у новій редакції, а саме: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.".

У зв`язку з внесенням змін до статті 43 Закону №2262-ХІІ частина п`ята стала вважатися частиною сьомою.

Законом України від 24.12.2015 №911-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Проте рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, 20.12.2016.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 виходив із того, що заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Отже, з 20.12.2016 частина 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, яка обмежувала максимальний розмір пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, відсутня як правова норма.

Враховуючи викладене, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Посилання відповідача на Закон №3668-VI, який встановив обмеження розміру пенсії, і діє на даний час, є необґрунтованим з таких підстав.

Згідно з положеннями частини 1 статті 2 Закону №3668-V1 зі змінами, внесеними згідно з законами України від 24.12.2015 №911-VIII та від 06.12.2016 №1774-VIII, максимальний розмір пенсії призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати 10740 гривень.

У зв`язку з прийняттям Закону №3668-V1 та внесенням до нього змін згідно з законами України від 24.12.2015 №911-VIII та від 06.12.2016 №1774-VIII, були внесені аналогічні зміни до частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню одних і тих самих спірних правових відносин щодо обмеження максимальним розміром пенсій військовослужбовців та визнано, що таке обмеження не відповідає статті 17 Конституції України.

Отже враховуючи висновки Конституційного Суду України обмеження максимального розміру пенсії осіб, які її отримують згідно з Законом №2262-XII не застосовується.

Висновки щодо відсутності підстав для застосування частини 1 статті 2 Закону №3668-VІ зазначені у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №400/2085/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №580/234/19, суд зазначає наступне.

У вказаній справі пенсія позивачу була призначена у 1991 році за вислугу років, як працівнику льотного складу, відповідно до статті 54 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення", тобто, до набрання чинності Законом №3668-VI.

Верховний Суд у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 сформував висновок, за яким, пункт 2 розділу ІІ Закону №3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких станом на 01.10.2011 вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Відповідач не надав доказів, що на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія позивача перевищувала законодавчо встановлений максимальний розмір, а тому суд вважає, що на позивача не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI. Разом з тим, у відзиві відповідач зазначає, що пенсія позивача станом на 01.10.2011 складала 5367,86 грн, тобто, не перевищувала максимальний розмір (7840,00 грн), встановлений Законом №3668-VI. Ця обставина також підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача.

Також на противагу заперечень відповідача, суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 24.09.2021 у справі №370/2160/17 (провадження №К/9901/52961/18), прийнятою пізніше постанови Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №580/234/19, вкотре зазначено, що оскільки рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 ухвалено 20.12.2016, то саме із цієї дати частина 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" втратила чинність.

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №704/87/17, від 03.04.2018 у справі №361/4922/17, від 15.05.2019 у справі №554/492/19, суд оцінює критично з врахуванням прийнятої пізніше постанови Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №400/2085/19.

Крім того, у постановах від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21, від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21 та від 30.08.2022 у справі №440/994/20, Верховний Суд зазначив наступне:

" на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI."

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру з 01.04.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.