Справа № 640/23647/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року м. Київ № 640/23647/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу Державної фіскальної служби України від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791» в частині забезпечення після затвердження штатного розпису здійснення заходів щодо звільнення працівника ДФС ОСОБА_1 ;

визнати протиправними та скасувати попередження про наступне вивільнення від 25.08.2020 ОСОБА_1 , підписані в.о. Голови, Головою комісії з реогранізації ДФС Сергієм Солодченком;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління - начальника управління організації викриття економічних злочинів Головного управління протидії економічним правопорушенням ДФС України (згідно з новою організаційною структурою), або на інших аналогічних посадах відповідно до їх найменувань станом на день фактичного поновлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 07.10.2020 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду задоволено часткового заяву про забезпечення позову та зупинено дію п. 4 наказу Державної фіскальної служби України від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791» в частині забезпечення після затвердження штатного розпису здійснення заходів щодо звільнення працівника ДФС ОСОБА_1 , а також заборонено Державній фіскальній службі України та її службовим особам приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії, спрямовані на звільнення позивача, саме на виконання наказу Державної фіскальної служби України від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791» та/або попереджень про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 25.08.2020.

03.12.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду було відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 25.11.2020 призначено справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду.

Відповідно до абзаців 1-3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону, Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя, а до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 прийнято адміністративну справу до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на виконання оскаржуваного наказу, позивачу надано попередження про наступне вивільнення, проте зміна організаційної структури та переліку структурних підрозділів/посад без реальних організаційних змін чи скорочення штату працівників апарату ДФС, не допускається звільнення працівника.

02.11.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказує на те, що наказом ДФС від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791», було затверджено нову організаційну структуру та перелік індексів структурних підрозділів апарату ДФС, де відповідно до п. 4 в частині вказівки управлінню кадрового забезпечення здійснити комплекс заходів щодо письмового попередження про наступне вивільнення працівників ДФС. Відповідно до цього, 25.08.2020 позивачу було надано попередження про наступне вивільнення, яким позивача було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку з скороченням штату з посиланням на пп. «г» п. 64 Положення від 29.07.1991 № 114, згідно якого, особа середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються в запас через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Відповідач наголошує на тому, що попередження про наступне вивільнення не є фактичним звільненням працівника із займаної посади, а оскаржуваний наказ ДФС від 17.08.2020 жодним чином не вплинув на права та інтереси позивача, оскільки з моменту попередження про наступне вивільнення роботодавцем може бути запропоновано працівнику вакантну посаду та у разі згоди переведено позивача до нового штату. Тобто, ОСОБА_1 звертаючись до адміністративного суду з позовом про поновлення його на посадові, не враховує, що станом на 30.10.2020, позивач проходить службу в структурі ДФС на посаді заступника начальника Головного управління - начальника управління організації викриття економічних злочинів Головного управління протидії економічним правопорушенням ДФС.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державної фіскальної служби України від

27.04.2020 № 387-0, ОСОБА_1 було прийнято на службу в податкову міліцію та зараховано у розпорядження ДФС.

Так, позивач обіймав посаду заступника начальника Головного управління - начальника управління викриття економічних злочинів Головного управління оперативно- розшукової діяльності ДФС.

З метою упорядкування організації структури підрозділів апарату ДФС, у зв`язку із погодженням 13.08.2020 Міністерством фінансів України затвердженої в.о. Голови ДФС Структури Державної фіскальної служби України, керуючись Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим Кабінетом міністрів України від 21.05.2014 № 263, ДФС 17.08.2020 видано наказ № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791», яким винесено зміни до Структури Державної фіскальної служби України, затвердженої наказом ДФС від 21.12.2019 № 791 «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України» (у редакції, затвердженій наказом ДФС від 14.08.2020 № 142).

Пунктом 4 наказу ДФС України від 17.08.2020 № 144 Управлінню кадрового забезпечення після завершення штатного розпису доручено здійснити комплекс заходів щодо письмового попередження, переведення, звільнення працівників ДФС згідно із чинним законодавством України відповідно до структури та штатного розпису Державної фіскальної служби України.

25.08.2020 ОСОБА_1 було надано попередження про наступне вивільнення, яким позивача було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку з скороченням штату з посиланням на п. п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Кабінетом Міністрів Української PCP від 29.07.1991 № 114, згідно якого, особа середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються в запас через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Позивач вважає, що в частині здійснення комплексу заходів щодо звільнення працівників ДФС п. 4 оскаржуваного наказу є протиправним, оскільки зміна в організації праці (нова організаційна структура) не була пов`язана із ліквідацією ДФС чи податкової міліції, їх реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням, скороченням чисельності або штату працівників, а отже, відповідач не мав права звільняти позивача через затвердження нової організаційної структури оскаржуваним наказом. Повідомлення про наступне вивільнення є фактично рішеннями про звільнення позивача, оскільки про наступне звільнення саме із займаної посади позивача повідомляються у стверджувальній та розпорядчій формі.

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення № 236), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

З метою упорядкування організації структури підрозділів апарату ДФС, у зв`язку із погодженням 13.08.2020 Міністерством фінансів України затвердженої в.о. Голови ДФС структури Державної фіскальної служби України, керуючись Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим Кабінетом міністрів України від 21.05.2014 № 263, ДФС України 17.08.2020 видано наказ № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791», яким винесено зміни до структури Державної фіскальної служби України, затвердженої наказом ДФС від 21.12.2019 № 791 «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України» (у редакції, затвердженій наказом ДФС від 14.08.2020 № 142).

Так, пунктом 4 наказу ДФС України від 17.08.2020 № 144, Управлінню кадрового забезпечення після завершення штатного розпису доручено здійснити комплекс заходів щодо письмового попередження, переведення, звільнення працівників ДФС згідно із чинним законодавством України відповідно до структури та штатного розпису Державної фіскальної служби України.

При цьому, наказом ДФС від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791», було затверджено нову організаційну структуру та перелік індексів структурних підрозділів апарату ДФС, де відповідно до п. 4 в частині вказівки управлінню кадрового забезпечення здійснити комплекс заходів щодо письмового попередження про наступне вивільнення працівників ДФС.

25.08.2020 ОСОБА_1 було надано попередження про наступне вивільнення, яким позивача було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку з скороченням штату з посиланням на п. п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Кабінетом Міністрів Української PCP від 29.07.1991 № 114, згідно якого, особа середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються в запас через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу Державної фіскальної служби України від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791» в частині забезпечення після затвердження штатного розпису здійснення заходів щодо звільнення працівника ДФС ОСОБА_1 , проте, суд звертає увагу, що позивач не доводить у чому саме полягає протиправність прийняття оскаржуваного наказу в частині саме зміни організаційної структури ДФС, тільки зазначаючи про непогодження про наслідки для себе від прийняття та реалізації цього наказу, що, у свою чергу, не є підставою для скасування у судовому порядку цього наказу.

Крім того, суд наголошує на тому, що оскаржуваний наказ ДФС від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791», не вплинув на права та інтереси позивача, адже не створює для останнього наслідків, при цьому, посилань на порушення процедури при прийняття наказу позовна заява не містить, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно норм п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ч. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до приписів п. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу», у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

За п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Разом з тим, звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або, якщо він відмовляється від такого переведення.

Судом досліджено, що 25.08.2020 позивачу вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку з тим, що посада яку займає позивач, підлягає скороченню, у зв`язку з реорганізацією, зміною організаційної структури та штатної чисельності.

Частиною 6 ст. 49-2 КЗпП України, передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовується положення частини другої статті 40 нього Кодексу та положення частини другої цієї статті.

Водночас, попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 , не є фактичним звільнення позивача із займаної посади, оскільки з моменту попередження про наступне вивільнення роботодавцем може бути запропоновано працівнику вакантну посаду та у разі згоди переведено позивача до нового штату, при цьому, доводи позивача про можливе майбутнє звільнення після вручення вказаного повідомлення не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та є припущенням, з огляду на що, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування попередження про наступне вивільнення від 25.08.2020 ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними (у частині створення для позивача негативних наслідків у вигляді звільнення з посади/порушення процедури вручення) та не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яке має наслідком звільнення позивача з посади та може бути оскаржено в судовому порядку.

У частині позовних вимог про поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління - начальника управління організації викриття економічних злочинів Головного управління протидії економічним правопорушенням ДФС (згідно з новою організаційною структурою), або на інших аналогічних посадах відповідно до їх найменувань станом на день фактичного поновлення, суд вважає за необхідне відмовити, позаяк, у силу вимог ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, проте, станом на дату звернення до суду з даним позовом, позивач є працівником ДФС та отримує заробітну плату, у свою чергу, наказ ДФС від 17.08.2020 № 144 не спричинив для позивача жодного погіршення умов праці. На момент подання позовної заяви, ДФС не було звільнено позивача з займаної посади, тому дані позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Зі змісту наведених норм слідує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Суд констатує, що доводи позивача не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного наказу на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Гарантоване статтею 55 Конституції України, і конкретизоване у законах України право на судовий захист, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, лише посилання позивача на порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень, не є достатньою підставою для скасування акта, прийняття якого лежить у площині компетенції відповідача.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору, а тому, задоволенню не підлягають. Інші доводи не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Крім того суд звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 157 КАС України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.