Справа № 140/12196/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/12196/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради про визнання протиправним рішення в частині та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Камінь-Каширської міської ради (далі відповідач) про визнання протиправним пункту 1.1 рішення від 28.04.2023 №8/29-41 про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва та зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:003:3294 в оренду строком на 10 (десять) років за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.09.2021 рішенням Камінь-Каширської міської ради №8/13-49 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га в оренду на 10 років для городництва за адресою: АДРЕСА_1 . 01.12.2021 ОСОБА_1 уклав договір на розробку проекту землеустрою та 29.12.2021 подав відповідачу заяву про погодження зовнішніх меж земельної ділянки. 05.04.2022 розробником проектної документації ФОП ОСОБА_2 направлено відповідачу лист про те, що 19.04.2022 буде проведено роботи із закріплення межових знаків меж земельних ділянок.

Відповідно до розробленого проекту землеустрою новоствореній земельній ділянці площею 0,1000 га присвоєно кадастровий номер :01:003:3294, що вказується у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.02.2023 №НВ-023.

12.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:003:3294 в оренду строком на 10 (десять) років за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.1 рішення Камінь-Каширської міської ради від 28.04.2023 №8/29-41 в затвердженні проекту землеустрою відмовлено через невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту та містобудівній документації.

Вказане рішення Камінь-Каширської міської ради позивач вважає протиправним і таким, що не ґрунтується на законі, оскільки обов`язок затвердити протягом двох тижнів проект землеустрою та передати земельну ділянку у відповідача виникає в разі наявності всіх погоджень уповноважених органів відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України). При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

З посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 30.08.2019 у справі №817/586/17, від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, від 24.01.2020 у справі №316/979/18, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.36).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.38-41) позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що спірне рішення Камінь-Каширської міської ради від 28.04.2023 №8/29-41 прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства та у межах повноважень міської ради. Позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту та містобудівній документації, оскільки проектована земельна ділянка розташовується на території, де передбачена генеральним планом міста житлова та громадська забудова, в даному випадку багатоквартирна житлова забудова.

29.12.2021 позивач звертався до Камінь-Каширської міської ради із заявою про погодження меж земельної ділянки для городництва в АДРЕСА_1 , додавши проект землеустрою, розроблений ФОП ОСОБА_2 , на яку отримав письмову відповідь від 25.01.2022 про те, що питання розподілу ділянок для городництва за вказаним місцем розташування буде розглядатись після затвердження детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, в зону опрацювання якого входить проектована ділянка. Крім того, 07.04.2022 Камінь-Каширська міська рада отримала повідомлення ФОП ОСОБА_2 про проведення робіт із закріплення межових знаків земельної ділянки, в якому розробник послався на наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», який втратив чинність 14.09.2021. Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про те, що розташування проектованої земельної ділянки не відповідає містобудівній документації ще на стадії розроблення проекту відведення, проте роботи щодо формування земельної ділянки були продовжені та всупереч статті 198 ЗК України, яка прямо передбачає, що кадастрова зйомка включає в себе погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Як вбачається з акта встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки для городництва ОСОБА_1 від 19.04.2023, їх погодили, зокрема, ОСОБА_3 , якій також відмовлено з тих самих підстав у затвердженні проекту землеустрою.

Посилання позивача на практику Верховного Суду у вищенаведених справах представник відповідача вважає безпідставним, оскільки із заявою про затвердження проекту землеустрою позивач звернувся 14.03.2023 (а.с.38-42).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що пунктом 1.9 рішення Камінь-Каширської міської ради від 24.09.2021 №8/13-49 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для городництва громадянам на території Камінь-Каширської міської ради» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га в оренду на 10 років для городництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17 зворот).

За замовленням позивача ФОП ОСОБА_2 був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для городництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га та при державній реєстрації земельної ділянки 13.02.2023 новоствореній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:003:3294 (а.с.13-31).

12.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:003:3294 в оренду строком на 10 (десять) років за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Пунктом 1.1 рішення Камінь-Каширської міської ради від 28.04.2023 №8/29-41 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для городництва» ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га в оренду для городництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:3294, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту та містобудівній документації (а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

За правилами, визначеними у статті 93 ЗК України, земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга). Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису (частина восьма).

За змістом частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як передбачає частина перша та частина третя статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За змістом абзацу шістнадцятого частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Отже, у разі передачі в оренду громадянам земельних ділянок для городництва застосовуються правила статті 123 ЗК України.

Так, згідно з частиною першою статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною другою статті 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як передбачає частина третя статті 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність та користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною шостою статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно до частини дванадцятої статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина п`ятнадцята статті 123 ЗК України).

Як передбачає частина шістнадцята статті 123 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Крім того, статтею186 ЗК України визначено погодження і затвердження документації із землеустрою.

Так, згідно з пунктом 6 частини третьої означеної статті ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації (частина восьма статті 186 ЗК України).

Згідно з частиною десятою статті 186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Аналізуючи вищенаведені норми ЗК України, слід дійти висновку про те, що з метою отримання в оренду земельної ділянки для городництва зацікавлена особа звертається до відповідного органу із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Після отримання такого дозволу розробляється проект землеустрою, який подається на затвердження відповідному органу. При цьому підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як визначає стаття 123 ЗК України, може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Разом з тим, стаття 186 ЗК України містить ширший перелік підстав для такої відмови, оскільки стосується усіх видів документацій із землеустрою, які наведені у статті 25 Закону України «Про землеустрій», і передбачає також невідповідність проекту землеустрою документації із землеустрою або містобудівної документації.

Як встановлено судом, на момент розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва, до якої додавався графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с.18), відповідач не встановив підстав для відмови у наданні такого дозволу, якими відповідно до вимог частини третьої статті 123 ЗК України є невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, надавши позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва відповідно до рішення від 24.09.2021 №8/13-49 (а.с.17 зворот), Камінь-Каширська міська рада фактично констатувала, що розташування бажаної земельної ділянки відповідає вимогам генерального плану населеного пункту та іншій містобудівній документації.

Разом з тим, приймаючи спірне рішення від 28.04.2023 №8/29-41, відповідач зазначив про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту та містобудівної документації.

Отже, у цій справі має місце факт, коли уповноважений орган Камінь-Каширська міська рада, надавши дозвіл позивачеві на розробку проекту землеустрою вважала, що обрана для надання в оренду для городництва земельна ділянка відповідала генеральному плану та містобудівній документації, тоді як в подальшому прийняла за змістом інше рішення, що суперечить змісту принципу належного урядування та правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права.

При цьому відповідач не надав суду доказів того, що з часу надання дозволу на розробку проекту землеустрою (вересень 2021 року) до моменту подання проекту землеустрою на його затвердження (березень 2023 року) були внесені відповідні зміни до генерального плану міста. До відзиву відповідач надав частину затвердженого генерального плану та копію проекту генерального плану, який лише перебуває на стадії затвердження і на якому на вул.Богдана Хмельницького передбачається, зокрема, багатоквартирна житлова забудова.

Таким чином, оскільки на момент розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою до генерального плану міста не були внесені відповідні зміни, тому твердження відповідача про невідповідність розташування земельної ділянки його вимогам є необґрунтованими.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що ще на стадії розроблення проекту відведення позивач був повідомлений про невідповідність розташування земельної ділянки містобудівній документації. Так, у листі від 25.01.2022 №36-Б (а.с.45) Камінь-Каширська міська рада зазначила, що питання розподілу земельних ділянок для ведення городництва по вул.Богдана Хмельницького буде вирішуватись після затвердження детального плану територій. Разом з тим, суд зазначає, що відсутність детального плану території не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, оскільки в силу приписів частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель»; детальний план території.

Отже, відсутність детального плану за наявності генерального плану не є перешкодою для розгляду питання про надання земельної ділянки у користування.

Суд зазначає, що відповідач, приймаючи спірне рішення, не виконав умов, передбачених частиною десятою статті 186 ЗК України, щодо викладення у ньому вичерпного переліку недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію, з огляду на що таке рішення не можна вважати обґрунтованим та таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує, що земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі, отже за результатами поданих до реєстрації документів державний кадастровий реєстратор не знайшов їх невідповідність вимогам законодавства.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що спірне рішення Камінь-Каширської міської ради від 28.04.2023 №8/29-41 в частині відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га в оренду для городництва не ґрунтується на положеннях ЗК України та не містить законодавчо визначених підстав для такої відмови, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, суд дійшов висновку про необхідність їх задоволення, враховуючи таке.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 року у справі №823/59/17 виклав правовий висновок, відповідно до якого повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування регламентовані статтями 123, 186 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявою заявника замість суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 28.05.2020 у справі №819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

Адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій.

Суд враховує також позицію Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, відповідно до якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16).

Зважаючи на дотримання позивачем порядку розроблення документації із землеустрою з метою отримання земельної ділянки в оренду та не доведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, виходячи із наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у цьому випадку буде саме зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:003:3294 в оренду строком на 10 (десять) років за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн, який сплачений квитанцією від 23.05.2023 (а.с.9).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Камінь-Каширської міської ради від 28 квітня 2023 року №8/29-41 «Про відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для городництва» в частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:003:3294 в оренду строком на 10 (десять) років за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Камінь-Каширську міську раду затвердити проект землеустрою щодо щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:003:3294 в оренду строком на 10 (десять) років за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Камінь-Каширська міська рада (44500, Волинська обл., м.Камінь-Каширський, вул.Воля, 2, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій