Справа № 620/4545/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року Чернігів Справа № 620/4545/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Поліщук Л.О.,

при секретарі Костючок В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Кінебаса О.М., представника відповідача Поліської К.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (далі відповідач, ГУНП в Чернігівській області), в якому просить:

скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 13.06.2022 № 489 в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ на капітана поліції ОСОБА_1 (0097736), інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління ГУНП в Чернігівській області;

скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 29.06.2022 № 333 о/с «по особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління ГУНП в Чернігівській області з 29.06.2022;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.06.2022 до дня поновлення на посаді;

постанову в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції ГУНП в Чернігівській області звернути до негайного виконання.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2022, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2022, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 06.04.2023 касаційну скаргу представниці позивача задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року скасовано, постановлено справу № 620/4545/22 направити на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду. Вказано на необхідність дослідження та надання оцінки питанню додержання відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою суду від 04.05.2023 справу прийнято до провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 06.06.2023 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Ухвалено розгляд справи № 620/4545/22 проводити за правилами загального позовного провадження, а також продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні та занесеною до протоколу судового засідання від 11.07.2023 № 1707740, закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку сторони позивача, до нього застосовано найсуворіший вид дисциплінарного покарання безпідставно та необґрунтовано. Відповідачем при його обранні не було враховано відсутність обтяжуючих обставин та наявність таких обставин як: необхідність евакуювати сім`ю, дозвіл безпосереднього керівника на виїзд, відсутність чітких вказівок щодо порядку проходження служби в умовах бойових дій; відсутність керівного складу ЧРУП та ГУНП в Чернігівській області на робочому місці; тривалий час перебування позивача на службі; участь позивача в антитерористичній операції на сході України та наявність у нього статусу учасника бойових дій; особу позивача та відсутність застосування до нього будь-яких стягнень за період проходження служби в поліції. Зауважує про неоднаковий підхід керівництва ГУНП в обранні виду дисциплінарного стягнення за один і той самий вид проступку до позивача у порівнянні з іншими поліцейськими, зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до яких за самовільне залишення місця несення служби застосовано стягнення у вигляді попередження про неповну службову невідповідність.

Зауважено, що відносно позивача за одне і те ж діяння було проведено два службових розслідування, і він двічі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за один і той самий проступок. Проте, положення Дисциплінарного статуту не передбачать можливості скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення як передчасні і призначати нове розслідування; у вказаному документі передбачена можливість проведення лише одного службового розслідування, підставою для проведення нового службового розслідування може бути вчинення нового дисциплінарного проступку.

Оскільки, перший висновок службового розслідування був складений 21.03.2022 з цього часу розпочався перебіг строку застосування дисциплінарного стягнення до позивача і сплив він 22.04.2022. Тому, накладення на позивача дисциплінарного стягнення після означеної дати порушує вимоги статті 21 Дисциплінарного статуту.

Представник відповідача заперечує проти доводів сторони позивача, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення зідно з наказом від 13.06.2022 № 489 є висновок службового розслідування, затверджений 11.06.2022. А отже, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності мало місце в межах строку, встановленого пунктом 21 Дисциплінарного статуту. Вважає твердження сторони позивача про повторне притягнення його до дисциплінарної відповідальності за один і той самий проступок помилковим, оскільки накази, датовані березнем 2022 року про притягнення позивача до відповідальності та звільнення його зі служби були скасовані суб`єктом владних повноважень, тобто вони не були реалізовані і наслідки для позивача на підставі таких наказів не настали. Підставою для прийняття оскаржуваних Наказів є наказ ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 595 про проведення службового розслідування.

Вказує, що в силу положень статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», безпосередній керівник позивача - ОСОБА_8 , не наділений повноваженнями визначати місце несення служби підпорядкованих поліцейських, зміну/переміщення по підрозділам, тимчасового увільнення від проходження служби. Такою компетенцією наділений виключно начальник ГУНП в Чернігівській області. Наголошує на відсутність у позивача належного дозволу прямого керівника начальника ГУНП у Чернігівській області, на залишення місця несення служби та звільнення від виконання обов`язків поліцейського за місцем дислокації. Натомість матеріали службового розслідування не містять доказів подання позивачем рапорту на ім`я керівника ГУНП в Чернігівській області щодо залишення місця дислокації, як і факт того, що на його утриманні перебуває батько, який потребує стороннього догляду або, що його сім`я опинилась у безпорадному стані. У відповідності до функціональних обов`язків поліцейського та зважаючи на те, що нормами законодавства та внутрішніми наказами ГУНП в Чернігівській області був передбачений порядок дій на випадок загострення ситуації на кордонах України, позивач діяв всупереч вказаному та протиправно покинув місце проходження служби.

Зауважує, що спірні правовідносини виникли у площині не «приватне життя», а «публічні правовідносини». Так як предмет даного позову стосується питання проходження служби в поліції, яка є особливим видом професійної діяльності, вважає поведінку позивача неприпустимою та такою, що наносить шкоду репутації Національній поліції.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач проходив службу на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області (далі ЧРУП).

16.03.2022 ГУНП в Чернігівській області прийнято накази № 113о/с та № 381 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в поліції у зв`язку із цим (а.с. 9, 10 т. 1).

З огляду на Доповідну записку від 13.05.2022 начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_9 (а.с. 54-56, т. 2) зазначені вище накази були скасовані наказами ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 121о/с та № 424 (а.с. 11, 12 т. 1) та створена дисциплінарна комісія з метою призначення та проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів ГУНП в Чернігівській області з 24.02.2022.

Згідно з наказом ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 425 позивача відсторонено від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування (а.с. 12, 13 т. 1).

На підставі наказу ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 595 проведено службове розслідування, за результатом якого дисциплінарною комісією складено Висновок (а.с. 132-250 т. 2, 1-250 т. 3, 1-45, т. 4), який 11.06.2022 затверджено начальником ГУНП в Чернігівській області (далі Висновок службового розслідування).

На підставі Висновку службового розслідування 13.06.2022 відповідачем прийнято наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 489, згідно з яким за грубе порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статей 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, в частині самоусунення з 25.02.2022 по 16.03.2022 від виконання своїх службових обов`язків як поліцейських від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільному залишенню 16.03.2022 території дислокації підрозділу (м. Чернігів), інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції (а.с. 15 т. 1).

28.06.2022 ГУНП прийнято наказ № 333о/с про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 29.06.2022 (а.с. 14 т. 1).

Відповідно до Довідки Новгород-Сіверського районного відділу поліції від 25.03.2022 ОСОБА_1 16.03.2022 прибув до сектору поліцейської діяльності № 2 Новгород-Сіверського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області (а.с. 18 т. 1).

Особи, викликані до суду в якості свідків, даючи показання, зазначили наступне.

ОСОБА_10 станом на 24.02.2022 заступник начальника ГУНП в Чернігівській області. Повідомив, що посилений варіант несення служби підрозділами поліції в прикордонних з росією областях був впроваджений ще наприкінці 2021 року та періодично продовжувався. Зазначив, що 24.02.2022 за сигналом «Бойова тривога» до приміщення ГУНП в Чернігівській області почали прибувати працівники поліції. 24-25.02.2022 були прийняті оперативні рішення за участю свідка, що стосувались форменного одягу, роздачі зброї та зміни адреси місця дислокації ГУПН в Чернігівській області задля убезпечення особового складу. Повідомив суду, що прямий керівник ГУНП в Чернігівській області 25.02.2022 був відсутній та повернувся 27-28.02.2022. ОСОБА_10 за посадою координував роботу підрозділів, особовий склад яких налічував приблизно 1500 осіб. Констатував, що бачив позивача за означений період 2 рази. Оскільки, не був його безпосереднім керівником інформацією щодо залучення ОСОБА_1 до несення служби та виконання ним безпосередніх обов`язків не володіє.

ОСОБА_8 станом на 24.02.2022 начальник відділу реагування патрульної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, безпосередній керівник позивача. Позивач на день повномасштабного вторгнення - 24.02.2022, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю був відсутній на робочому місці. До роботи мав приступити 25.02.2022. В день вторгнення по тривозі свідок зібрав особовий склад підпорядкованого йому підрозділу, за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 узгоджував свої дії із заступником начальника ГУНП в Чернігівській області Комликом О.Л., який координував діяльність, в тому числі, ввіреного свідку підрозділу проводив наради, надавав доручення тощо. Матеріальне забезпечення (паливом, зброєю, бронижелетами, касками та ін.) ввіреного йому підрозділу було критичне. ОСОБА_1 на той час знаходився у м. Чернігові. Під час їх спілкування свідок пояснив ситуацію щодо обмеженості ресурсів, необхідних для забезпечення якісного виконання покладених на поліцейських обов`язків. З огляду на зазначене, позивач не був з 25.02.2023 залучений до роботи, проте перебував з ОСОБА_8 на зв`язку. Після 10.03.2022 у телефонній розмові позивач повідомив свідка про необхідність евакуювати сім`ю, на що отримав дозвіл від нього та попередження про необхідність стати на облік в поліції. На уточнююче питання представника відповідача щодо ознайомлення ОСОБА_1 з наказом Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 свідок зазначив, що 10.03.2022 всіх підлеглих йому працівників поліції ним було ознайомлено з текстом Наказу через групу в месенджері. ОСОБА_8 повідомив, що з метою реалізації вищевказаного наказу кадровою службою ГУНП в Чернігівській області доведено до відома особовий склад про необхідність прибути до приміщення ГУНП в Чернігівській області протягом двох днів. Причину невиконання позивачем даної вимоги Наказу, враховуючи перебування ОСОБА_1 за домашньою адресою у м. Чернігові свідку невідомо.

ОСОБА_11 станом на 24.02.2022 начальник відділу поліції № 2. В період з 24.02.2022 по 16.03.2022 під час патрулювання бачив позивача у м. Чернігові. Повідомив, що заборона виїзду за межі дислокації підрозділу і місця несення служби без рапорту і дозволу прямого керівника йому та підпорядкованому особовому складу була відома.

ОСОБА_12 - станом на 24.02.2022 інспектор відділу реагування патрульної поліції. Проходив службу в одному підрозділ з позивачем, безпосереднім керівником був ОСОБА_8 , по 24.02.2022 перебував на лікарняному. Про наказ начальника ГУПН в Чернігівській області від 21.02.2022 № 268, яким працівникам заборонялось виїжджати за межі м. Чернігова без дозволу начальника ГУНП в Чернігівській області свідку було відомо.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За правилами пунктів 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

При цьому згідно з пунктами 24, 24-1, 34, частини першої статті 23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості; здійснює у визначеному законом порядку протидію злочинним посяганням на об`єкти критичної інфраструктури, які загрожують безпеці громадян і порушують функціонування систем життєзабезпечення; захист об`єктів критичної інфраструктури, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань у кіберпросторі, здійснює заходи із запобігання, виявлення, припинення та розкриття кіберзлочинів проти об`єктів критичної інфраструктури; здійснює у взаємодії зі Збройними Силами України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною спеціальною службою транспорту, Службою безпеки України боротьбу з диверсійно-розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями.

Крім того, приписами частин другої, третьої статті 24 Закону закріплено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Приписи частин першої, другої статті 1 Дисциплінарного статуту визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Із змісту частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Такий висновок щодо застосування наведених вище правових норм сформульовано у постановах Верховного Суду від 24.02.2020 у справі № 804/2711/17 та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19.

Підстави проведення службового розслідування визначені статтею 14 Дисциплінарного статуту, за якою службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 розд. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893) службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Розділ VІ Порядку № 893 містить вимоги щодо оформлення матеріалів службового розслідування. Зокрема, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема, обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити обставини і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.

Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Вимоги до висновку за результатами службового розслідування та оформлення його результатів викладені у частині першій статті 19 Дисциплінарного статуту, якому кореспондують наведені вище положення Порядку № 893.

Надаючи оцінку твердженню стороні позивача про те, що службове розслідування за фактом відсутності позивача на службі вже проводилося, за результатом чого у березні 2022 року був складений висновок службового розслідування, а відтак підстави проводити його повторно були відсутні, суд у площині спірних правовідносин вважає помилковим, оскільки, як свідчить зміст згаданої вище доповідної записки від 13.05.2022, а також Висновку про службове розслідування від 11.06.2022, останнє було призначено з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки обставин, зокрема, відсутності позивача на службі, а також дотримання прав останнього, які гарантовані статею 18 Дисциплінарного статуту. Тобто проведення службового розслідування, призначеного наказом від 13.05.2022 № 595, переслідувало легітимну мету.

Це також підтверджується й тим, що у межах цього службового розслідування у ОСОБА_1 відібрані пояснення (а.с. 73, т. 1), а також ознайомлено останнього із змістом статей 18, 19 Дисциплінарного статуту.

Надаючи оцінку обставинам, встановленим судом, у даній справі, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відносно позивача було проведено службове розслідування, за результатами якого дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 з 25.02.2022 по 16.03.2022 самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків як поліцейський від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільно залишив 16.03.2022 територію дислокації підрозділу (м. Чернігів) (а.с. 70 т. 1).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до пункту 3 вказаного вище Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними нормативними актами.

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з 2021 року був введений посилений варіант несення служби, який у подальшому періодично продовжувався. При викладені своїх аргументів, кожна із сторін, зокрема, зазначила про те, що 21.02.2022 ГУНП в Чернігівській області було прийнято наказ № 268, який передбачав переведення особовий склад поліції Чернігівської області на посилений варіант службової діяльності, зокрема, заборону поліцейським структурних підрозділів ГУНП в Чернігівській області, територіальних та міжрегіональних органів поліції всі виїзди за межі обслуговуємої території та Чернігівського гарнізону без дозволу начальника ГУНП в Чернігівській області.

Наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим.

Суд звертає увагу, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Статтею 24 Закону установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, (в спірному випадку місцем дислокації є м. Чернігів) та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

В силу статті 24 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повноваженнями щодо надання дозволу на зміну місця несення служби, на виїзд за межі території місця дислокації підрозділу наділений виключно начальник ГУНП в Чернігівській області.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я керівника ГУНП в Чернігівській області про залишення місця дислокації підрозділу. У свою чергу, позивачем, надаючи суду пояснення, не заперечується, що на службу у період з 25.02.2023 він не заступав, а з 16.03.2022 покинув місце дислокації підрозділу. Дозвіл від начальника ГУНП в Чернігівській області на вказане чи на зміну місця несення служби він не отримував.

Посилання позивача на те, що він залишив місце дислокації підрозділу з метою евакуації родини, в тому числі, хворого батька на підставі дозволу начальника ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Грушуна І.О., а відтак висновки службового розслідування про безпідставне залишення позивачем місця дислокації підрозділу є протиправними, суд оцінює критично.

Суд наголошує на тому, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Наказом Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 (а.с. 16-17, т. 1, далі Наказ № 190) відповідно до пункту 1 наказано поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:

поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);

поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;

поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що позивач належить до кола поліцейських, які вправі протягом доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, оскільки, як підтверджено самим позивачем станом на 10.03.2022 він перебував на території міста Чернігів.

При цьому, суд акцентує увагу, що відповідно до пункту 3 Наказу № 190 поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби, що як встановлено під час судового засідання, позивачем зроблено не було.

Крім того, суд зауважує, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування дозволу керівництва ГУНП в Чернігівській області покинути позивачу територію дислокації підрозділу (м. Чернігів).

Відповідно до статті 59 Закону рішення з питань проходження служби, зокрема переміщення поліцейських, оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно пунктом 1 розд. III Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Питання переміщення поліцейських до повноважень начальника відділу реагування патрульної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області не належить.

Відтак, на переконання суду, рішення про залишення міста Чернігова з метою евакуації сім`ї прийнято позивачем у зв`язку з військовою збройною агресією російської федерації проти України, однак це не може бути для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби та дислокації підрозділу, де він проходив службу.

У площині наведеного, як було підкреслено вище, поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу начальника ГУНП в Чернігівській області.

Отже, самовільне залишення дислокації підрозділу (м. Чернігів) з 16.03.2022, невихід позивача на службу, неприбуття останнього у подальшому до місця дислокації підрозділу, в якому служив (м. Чернігів), тобто до місця несення служби, свідчить про безвідповідальне ставлення до своїх функціональних обов`язків.

З урахуванням наведеного вище у своїй сукупності суд зауважує, що будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі матеріали справи не містять.

До того ж з огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини суд дійшов висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем вимог статей 1, 5 Дисциплінарного статуту, статті 18 Закону, Правил етичної поведінки поліцейських та Присяги працівника поліції, які отримали свій вияв у фактичному самоусуненні від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, а також самовільному залишенню без будь-якого погодження з керівником території дислокації підрозділу (м. Чернігів), то при прийнятті оскаржуваного наказу від 13.06.2022 № 489 в частині, що стосується позивача, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Судом враховується, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд акцентує увагу, що позивач станом на 24.02.2022 був офіцером середньої ланки, капітаном поліції з 19 стажем роботи, має статус учасника бойових дій (а.с. 8, т. 1), як зазначено ним у поясненнях брав участь в антитерористичній операції на сході України, що свідчить про наявність у нього бойового досвіду.

На переконання суду, встановлені у даній справі обставини дозволяють дійти висновку про безвідповідальне ставлення позивача до долі тих осіб, які перебували на території м. Чернігів та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території міста, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо.

Поведінка позивача безумовно призвела до підриву авторитету органів внутрішніх справ, формування негативної думки у населення про поліцію та дискредитації звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, присяги працівника поліції та посадових обов`язків.

Разом з тим, як було зазначено вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення позивачем вимог чинного законодавства, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваного у цій справі наказу.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.12.2019 у справі №816/70/16, від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18.

Суд сприймає критично твердження представника позивача про застосування вибіркового підходу до поліцейських, які вчинили один і той самий дисциплінарний проступок, а саме самовільне залишення території місця дислокації підрозділу, за результатами службового розслідування, яких було притягнуто до різних видів дисциплінарної відповідальності. Частину працівників поліції (58 осіб) було звільнено зі служби в поліції, в тому числі, позивача, а іншу частину (62 особи) притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

В судовому засіданні був оглянутий та долучений до матеріалів справи повний Висновок службового розслідування від 11.06.2022.

Представник відповідача зауважила, що Висновок службового розслідування складався у травні 2022 року в складних умовах, оскільки члени дисциплінарної комісії були залучені до несення служби щодо фіксування фактів злочинів з боку росіян на території області. Тому, вказаний документ не містить повної деталізації всіх обставин, які мали місце при вчиненні дисциплінарних проступків по кожному з поліцейських. Дисциплінарною комісією було враховано характер проступку, обставини за яких він був вчинений, особи порушників, стаж роботи, ступінь їх вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, їх ставлення до служби. Водночас, при його складанні були враховані матеріали, зібрані під час проведеного службового розслідування. Так, до прикладу при визначенні виду відповідальності ОСОБА_5 було враховано, що він будучи призначений на посаду начальника Ніжинського підрозділу не встиг приступити до виконання обов`язків, виїхав до м. Ніжин не поставивши до відома начальника ГУНП в Чернігівській області. ОСОБА_6 маючи 4-х річну доньку та дружину, яка проходить службу в лавах поліції та є хворою на астму, виїхав, рапорт подав, однак, не у встановленій законом формі. Після чого зробив спробу повернутися до м. Чернігів. Також при визначенні виду стягнення враховувались стаж служби в поліції, зокрема, у випадку, коли поліцейський з мінімальним досвідом служби, спостерігаючи, що старші і досвідчені колеги покидають місто, прийняв аналогічне рішення.

Надаючи оцінку вказаним аргументам суд зазначає, що певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

На переконання суду, з урахуванням встановлених обставин, повна деталізація відповідачем кожного конкретного випадку по кожній із осіб стосовно яких проводилось службове розслідування не могло вплинути на суть прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення стосовно позивача.

Згідно з частиною сьомою статті 19 Дисциплінарного статуту вбачається, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Посилання сторони позивача на те, що дисциплінарне стягнення застосовано до останнього поза межами встановленого статтею 21 Дисциплінарного статуту строку, оскільки за результатами першого службового розслідування було складено висновок, який затверджений 21.03.2022 начальником ГУНП в Чернігівській області та є чинним, суд відхиляє, позаяк підставою для застосування дисциплінарного стягнення згідно наказу від 13.06.2022 № 489 став Висновок службового розслідування, затверджений 11.06.2022. І притягнення до дисциплінарної відповідальності мало місце у межах встановленого частиною першою статті 21 Дисциплінарного статуту шестимісячного строку.

До того ж суд зауважує, що результати проведеного у березні 2022 року службового розслідування скасовані ГУНП в Чернігівській області шляхом, зокрема, скасування наказів як про притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, так і наказів про реалізацію таких стягнень, а відтак у площині цього спору відсутні підстави стверджувати, що затверджений 21.03.2022 висновок службового розслідування є чинним щодо спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного суд також відхиляє посилання сторони позивача на повторне притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, оскільки, як було неодноразово підкреслено вище, накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності і про реалізацію дисциплінарного стягнення були скасовані.

За правилами частин першої, третьої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відтак, з урахуванням наведених вище нормативних приписів та встановлених вище обставин обґрунтованості накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції суд дійшов висновку й про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП в Чернігівській області від 29.06.2022 № 333 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Щодо вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зауважує, що вони з урахуванням наведених вище мотивів також не підлягають задоволенню, позаяк є похідними.

Судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного правового аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, просп. Перемоги, буд. 74, м. Чернігів, 14000, ЄДРПОУ/РНОКПП: 40108651.

Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2023 року.

Суддя Л.О. Поліщук