Справа № 140/662/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/662/23 пров. № А/857/9639/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року (головуючого судді Волдінера Ф.А., ухвалене у письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/662/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.01.2023 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06 січня 2023 року № 28 щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по віку ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII з дати звернення (03 січня 2023 року) та з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою від 03 січня 2022 року довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.01.2023 за № 9/1/2/41/2-23 та № 10/2/41/2-23, виданих управлінням фінансів Ковельської райдержадміністрації.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та апеляційну скаргу задовольнити повністю.

Позивач та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження та ухвалою суду від 21.08.2023 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 03 січня 2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про переведення із пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих управлінням фінансів Ковельської райдержадміністрації.

Заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, рішенням якого від 06 січня 2023 року №28 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII із врахуванням наданих довідок, оскільки позивачу була призначена пенсія згідно із Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, тому у позивача відсутнє право на призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, оскільки рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06 січня 2023 року №28 позивачу безпідставно та необґрунтовано відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», а належним способом захисту прав позивача у даному випадку буде визнання протиправним і скасування вказаного рішення та зобов`язання перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з часу звернення із заявою з 03 січня 2023 року, з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03 січня 2023 року за №9/2/41/2-23 та від 03 січня 2023 року №10/2/41/02-23, виданих управлінням фінансів Ковельської райдержадміністрації.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів таких правовідносин і мають обов`язковий характер.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон №1058).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1058 застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За змістом частини 1 статті 9, частини 1 статті 10 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723- XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку та з 08 вересня 2005 року їй було призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), з 21 травня 2020 року переведено на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що сторонами не заперечується.

ОСОБА_1 03 січня 2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про переведення із пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих управлінням фінансів Ковельської райдержадміністрації (а.с. 13).

Зі змісту оскаржуваного рішення від 06 січня 2023 року №198/03-16 вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовило позивачці у переведенні на пенсію за заявою від 03.01.2023, оскільки право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ мають особи за умови, якщо до набрання чинності Законом (01 травня 2016 року) не призначалась пенсія згідно з Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, а із наданими документами проведено аналіз вищезазначеного звернення та встановлено, що ОСОБА_1 вже було призначено пенсію державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (а.с.12).

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ з 01 травня 2015 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

За змістом пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ передбачає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови, зокрема: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців і в жодному із зазначених вище Законів не вказано, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом України «Про державну службу» не призначалась.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних Закону України №889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що із набранням чинності Законом №889-VІІІ державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсій та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01 травня 2016 року мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01 травня 2016 року посади державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що особи, яким до набрання чинності Законом №889-VІІІ призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII, не мають права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону, оскільки ні статтею 37 Закону №3723-ХІІ, ні Законом №889-УШ такі обмеження не встановлені, так як тлумачення відповідачем положень закону не відповідає принципу верховенства права.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 03.01.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії.

Наведеними вище правовим нормами передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини стосуються саме переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, крім того, їй вже призначалася пенсія по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, з якої 21 травня 2020 року її переведено на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки вона досягла встановленого Законом №1058 пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, враховуючи ту обставину, що позивачці вже призначалася пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з якої її переведено на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому з метою захисту прав та інтересів останньої необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 січня 2023 року про переведення її на пенсію державного службовця з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.

Щодо вимоги про визначення розміру пенсії відповідно до наданих із заявою від 03 січня 2023 року довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.01.2023 за № 9/1/2/41/2-23 та № 10/2/41/2-23, виданих управлінням фінансів Ковельської райдержадміністрації, то колегія суддів вважає такі передчасними, оскільки за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 пенсійним органом зроблено висновок, що остання не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивачки у цій справі пенсійним органом не вирішувалось. Оскільки захисту відповідно до положень КАС України підлягають порушені права, то у спірних правовідносинах вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Покликання позивачки в суді першої інстанції на постанову Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21 є помилковими, оскільки спірні правовідносини не є аналогічними, так як у розглядуваній справі ОСОБА_1 першочергово призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, у подальшому перераховано пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і в січні 2023 року позивач звернулася із заявою до відповідача про перехід з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по віку згідно з Законом України «Про державну службу», а у справі №340/4184/21 позивачу першочергово була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ; з 01 березня 2019 року пенсію по інвалідності як інваліду II групи за нормами Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ перераховано за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; у травні 2021 року позивач звернулася із заявою до відповідача про перехід з пенсії по інвалідності II групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно зі ст.37 Закону України «Про державну службу».

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини колегія суддів дійшла висновку, що є протиправними дії відповідача в частині прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06 січня 2023 року № 28 щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, відповідно рішення суду першої інстанції ухвалено в цій частині з дотриманням норм матеріального та процесуального права і є обґрунтованим та законним, а тому у відповідності до приписів статті 316 КАС України у вказаній частині його необхідно залишити без змін, однак в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 03 січня 2023 року, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03 січня 2023 року за №9/2/41/2-23 та від 03 січня 2023 року №10/2/41/02-23, виданих управлінням фінансів Ковельської райдержадміністрації такі вимоги є передчасними, відповідно підлягає рішення суду скасуванню і прийняття в цій частині нового про задоволення позову частково, а апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі №140/662/23 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 03 січня 2023 року, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03 січня 2023 року за №9/2/41/2-23 та від 03 січня 2023 року №10/2/41/02-23, виданих управлінням фінансів Ковельської райдержадміністрації та в цій частині прийняти нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 січня 2023 року з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі №140/662/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 07.09.2023