Справа № 120/8284/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 вересня 2023 р. Справа № 120/8284/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990;

- зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990, здійснити перерахунок пенсії за віком, починаючи з 20.11.2022 з урахуванням зазначеного страхового стажу та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що з 20.11.2022 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком. В подальшому листами від 04.04.2023, від 19.04.2023 позивача повідомлено про проведення вторинного контролю щодо призначення пенсії та не врахування за його наслідками до страхового стажу періодів з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990.

Не погоджуючись з такими діями суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась до суду з цим позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Ухвалою від 20.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

14.07.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та вказав про таке.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком мають особи, які в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 досягли віку 60 років за наявності страхового стажу у зазначений період не менше 29 років.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримує пенсію за віком в Головному управлінні з 20.11.2022.

Надалі за результатами вторинного контролю щодо призначення пенсії при обчисленні стажу роботи помилково не враховано період роботи з 14.11.1980 по 02.07.1984, оскільки записи в трудовій книжці НОМЕР_1 (записи № 1 та №2 містять виправлення) та потребують підтвердження уточнюючими довідками.

ОСОБА_1 надана архівна довідка від 24.11.2022 № К/24/145389/24-30, видана Архівним відділом Вінницької міської ради. Проте її неможливо взяти до уваги при підтвердженні страхового стажу, оскільки вона видана на Крижановскую (рос. мова оригіналу), а згідно свідоцтва про шлюб Крыжановская, які потребують підтвердження уточнюючих довідок та довідку про заробітну плату за даний період.

За результатами уточнення даних страховий стаж Позивачки склав 35 років 1 місяць 20 днів.

Враховуючи наведене, представник відповідача вказав, що дії Головного управління є правомірними та обґрунтованими.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримує пенсію за віком в ГУ ПФУ у Вінницькій області з 20.11.2022.

Листом від 04.04.2023 відповідач повідомив позивача про проведення вторинного контролю щодо призначення пенсії за неврахування за його наслідками періоду роботи з 14.11.1980 по 02.07.1984, оскільки записи у трудовій книжці НОМЕР_1 (запис № 1 та № 2 містять виправлення) потребують підтвердження уточнюючою довідкою.

Для підтвердження відповідного стажу ОСОБА_1 надано пенсійному органу архівну довідку Вінницької міської ради від 24.11.2022 № К/24/145389/24-30, від 24.11.2022 № К/24/145384/24-30, архівний витяг від 24.11.2022 № К/24/145396/24-30.

Листом від 19.04.2023 відповідач повідомив про помилкове врахування ним до страхового стажу періоду роботи з 19.11.1984 по 12.10.1990, оскільки архівна довідка від 24.11.2022 № К/24/145389/24-30 видана на Крижановскую (рос. мова оригіналу), а згідно свідоцтва про шлюб "Крыжановская", які потребують підтвердження уточнючих довідок та довідку про заробітну плату за цей період.

Не погоджуючись з неврахуванням відповідачем спірних періодів до її страхового стажу, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 3 вищевказаної статті Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону №1788-XII.

Згідно вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок - № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Як вже встановлено судом, позивачу за результатами вторинного контролю за призначенням пенсії не враховано до страхового стажу періоди з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990.

При цьому, як вбачається із листів від 04.04.2023 та від 19.04.2023, позивачу не зараховано:

- період роботи з 14.11.1980 по 02.07.1984, оскільки записи у трудовій книжці НОМЕР_1 (запис № 1 та № 2 містять виправлення) потребують підтвердження уточнюючою довідкою.

- період роботи з 19.11.1984 по 12.10.1990, оскільки архівна довідка від 24.11.2022 № К/24/145389/24-30 видана на Крижановскую (рос. мова оригіналу), а згідно свідоцтва про шлюб "Крыжановская", які потребують підтвердження уточнюючих довідок та довідку про заробітну плату за цей період.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

На момент заповнення трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.13 Інструкції № 162 визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

В силу пункту 2.5 Інструкції № 162 у випадку виявлення невірного чи неточного запису відомостей про роботу, переведенні на іншу постійну роботу, про нагороди заохочення та інше виправлення вносяться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п. 4.1 Інструкції № 162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірних періодів роботи з таких підстав, як нечитабельність печатки є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 14.11.1980 по 02.07.1984, відповідач посилався на необхідність підтвердження записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , які містять виправлення, уточнюючою довідкою.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно за записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 , остання у період з 14.11.1980 по 02.07.1984 працювала медсестрою медико-санітарної частини Вінницького заводу ім. 60-річчя Жовтня ВО "Жовтень".

Наявною довідкою архівного відділу Вінницької міської ради від 24.11.2022 № К/24/145384/24-30 підтверджено, що особові рахунки про нарахування заробітної плати працівникам медико-санітарної частини Вінницького заводу ім. 60-річчя Жовтня ВО "Жовтень" за 1980-1989 роки на зберігання не передавались.

Щодо відсутності підстав для врахування до страхового стажу періоду з 19.11.1984 по 12.10.1990, оскільки архівна довідка від 24.11.2022 № К/24/145389/24-30 видана на Крижановскую (рос. мова оригіналу), а згідно свідоцтва про шлюб "Крыжановская", які потребують підтвердження уточнючих довідок та довідку про заробітну плату за цей період, суд вказує про таке.

Трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 14.11.1980 видана на " ОСОБА_2 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23). Разом з тим на першій сторінці трудової книжки міститься кутовий запис, що: "фамилия Стоянова изменена на Крыжановскую на основании свидельства о браке НОМЕР_2 ".

Зміна прізвища позивача зі " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 " пітверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб від 18.10.1980.

За відомостями вказаної вище трудової книжки НОМЕР_1 з 19.11.1984 по 12.10.1990 ОСОБА_1 працювала медсестрою поліклініки ВАТ "Відкритий ламповий завод".

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірні періоди трудової діяльності позивача відповідач не надав.

З огляду на наведене, враховуючи, що ані суд, а ні відповідач не встановили недостовірності або інших ознак юридичної дефектності трудової книжки позивача, а тому на переконання суду її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначені відповідачем обставини, не можуть поза розумним сумнівом, позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист.

Наявність сумнівів у пенсійного органу може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Більше того, така підстава для неврахування до страхового стажу періодів з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990 відповідно трудової книжки НОМЕР_1 свідчить не про реальні перешкоди для врахування страхового стажу, а про надмірний формалізм, в той час, коли суб`єкт владних повноважень жодними доказами не спростував дійсної роботи позивача у спірні періоди відповідно до записів тієї ж трудової книжки, наданих архівних довідок.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи, а тому порушені права позивача підлягають відновленню у спосіб визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990.

Щодо обраного способу захисту порушеного права та вимог зобов`язального характеру, суд вказує про таке.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

З огляду на викладене вище, встановлене порушення діями відповідача прав ОСОБА_1 , суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача, незалежно від заявленого у цій справі формулювання позовних вимог, буде зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , у зв`язку із чим здійснити перерахунок та виплату пенсії з 20.11.2022 з урахуванням виплачених сум.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про сукупність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору, суд вказує таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір, сплачений за 5 основних вимог немайнового характеру (з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору) у розмірі 858,88 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.11.1980 по 02.07.1984, з 19.11.1984 по 12.10.1990, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 20.11.2022 з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім грн 88 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07.09.2023

Суддя Томчук Андрій Валерійович