Справа № 460/2073/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/2073/23 пров. № А/857/8967/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року (головуючого судді Комшелюк Т.О., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне повний текст рішення складено 20.4.2023) у справі №460/2073/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 27.01.2023 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.11.2022 №34 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 31 жовтня 2022 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 31 жовтня 2022 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року задоволено позов повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії, оскільки дружина позивача використала право на призначення пенсії до досягнення віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24 травня 2015 року.

ОСОБА_3 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності на умовах статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_2 маючи загальний страховий стаж більше 30 років, та виховавши дитину з інвалідністю до шестирічного віку, 31 жовтня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою встановленого зразка про призначення дострокової пенсії на умовах, встановлених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже на його вихованні перебуває донька ОСОБА_4 , яка є дитиною з інвалідністю.

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07 листопада 2022 року №34 відмовлено позивачу у призначенні пенсії на умовах пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, зазначив, що згідно заяви матері ОСОБА_3 від 31.10.2022, вона одержує власну пенсію по інвалідності. Отже, своє право на пенсію вона використала, тому, підстави для призначення дострокової пенсії за віком у позивача відсутні. Також зауважив, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 06.08.1987 по 09.01.1988 у зв`язку з ненадання уточнюючої довідки.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Так, статтею 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Отже, матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама або батько дітей.

Судом встановлено, що неповнолітня донька позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю з дитинства віком повних 6 років на дату подання заяви про призначення пенсії (31 жовтня 2022 року), що відповідачами не заперечується.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду позивач досяг необхідного пенсійного віку (55 років) та у нього наявних необхідний страховий стаж більше 20 років (31 рік 01 місяць 18 днів).

При цьому, єдиною підставою для відмови у призначенні дострокової пенсії за віком позивачу як батьку особи з інвалідністю з дитинства, слугував той факт, що його дружина (матір дитини) одержує власну пенсію по інвалідності, а тому, вже скористалась більш раннім виходом на пенсію, що і зазначається в апеляційній скарзі, оскільки матір дитини з інвалідністю вже є одержувачем пенсії відповідно до іншого Закону, то батько не може скористатися своїм правом на призначення пенсії відповідно до норм пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV.

Колегія суддів аналізуючи відповідні доводи апелянта враховує наступне.

Відповідно до частин 1-2 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Відповідно до статті 34 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно.

Як вбачається із довідки №3002/02-16 від 14.12.2022 дружина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку вказаного управління та отримує пенсію по статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по інвалідності ІІ групи «Захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС», а пенсія призначена з 01 січня 2004 року довічно.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення осіб з інвалідністю здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню (стаття 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

Таким чином, отримання пенсії по інвалідності нерозривно пов`язане із статусом особи наявністю в неї стійких розладів функцій організму, які потребують особливого соціального захисту, зокрема й отримання пенсії з метою підтримання та покращення стану її здоров`я.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), за змістом абзацу четвертого підпункту 6 пункту 2.1 розділу II якого до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

- жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку,

- документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність;

- у разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).

До заяви про призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV надано заяву дружини позивача, за змістом якої вона не заперечує про те, що її чоловік ОСОБА_2 буде отримувати пенсію за віком як батько дитини з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а при досягненні 50 річного віку вона не претендуватиме на вищезазначений вид пенсії.

Також повідомлено, що на даний час дружина позивача отримує власну пенсію по інвалідності. Позивач раніше на обліку в органах Пенсійного фонду не перебував пенсії будь-якого виду не отримував.

Таким чином, належними доказами підтверджується, що своє право на отримання пенсії із підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, як мати дитини з інвалідністю, так і позивач, як її батько, не використали, позаяк, їм не призначалось достроково: пенсії за вислугою років; пенсії за віком на пільгових умовах; пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на інших умовах.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що є неприпустимим ставити у залежність право позивача на призначення дострокової пенсії за віком від реалізації права на пенсію по інвалідності як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС його дружиною.

Аналогічна позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2013 року у справі №21-373а13.

У зазначеній справі колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, проаналізувавши аналогічні за змістом обставини, зазначила: «...Умови призначення пенсій батькові дитини-інваліда визначено в абзаці п`ятому пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV. З часу прийняття Закону №1058-IV ці умови змінювалися. Так, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (у редакції від 1 січня 2004 року) пунктом 5 Прикінцевих положень було передбачено, що у разі відсутності матері, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за п`ять років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу. З 01 січня 2006 року Законом України від 03 листопада 2005 року №3058-IV «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності, до абзацу п`ятого пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV було внесено зміни, згідно з якими за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за п`ять років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу. Отже, з 01 січня 2006 року матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама або батько дітей. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач є батьком ОСОБА_12 (народився НОМЕР_1 ), інваліда І групи з дитинства. Відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії ОСОБА_12 перебував на обліку як інвалід дитинства з 1996 року. Дружина позивача ОСОБА_11 по досягненні 44 років у вересні 2005 року оформила пенсію на пільгових умовах за списком №1. Своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, вона не використала, надавши згоду на призначення пенсії з цих підстав своєму чоловікові - батькові дитини-інваліда, який здійснював виховання останньої. На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, абзацом п`ятим пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено спеціальне суб`єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченою абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV».

Більше того ні Закон №1058-IV, ні Порядок №22-1 не визначають таку підставу для відмови у призначенні пенсії, як використання права на призначення пенсії дружиною (матір`ю особи з інвалідністю з дитинства).

Таким чином, оскільки дружина позивача (мати їх спільної дитини з інвалідністю) як особа з інвалідністю скористалася правом на свій соціальний захист шляхом отримання пенсії по інвалідності, це не може бути перешкодою для призначення дострокової пенсії за віком в порядку пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" батькові дитини.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 06.08.1987 по 09.01.1988, то колегія суддів враховує, що апеляційна скарга не містить відповідних доводів на спростовування не зарахування вказаного стажу, а тому з урахування статті 308 КАС відсутні підстави переглядати в даній частині рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі №460/2073/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 07.09.2023