Справа № 160/6711/23
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 вересня 2023 року

м. Київ

справа №160/6711/23

адміністративне провадження № К/990/29034/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року

у справі №160/6711/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат»

до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича

про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича (далі Відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» () основної винагороди приватного виконавця у розмірі 42 117,97 грн та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 308,19 грн;

- скасувати у ВП №71291131: постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14 березня 2023 року, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 14 березня 2023 року; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 16 березня 2023 року.

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича повернути на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» (, місцезнаходження: вул. Молодіжна, буд.30-А, прим. 3, м. Вільногірськ, Дніпропетровська обл., 51700, р/р НОМЕР_1 в AT «Ощадбанк», м.Київ, МФО 300465) стягнену суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 42 117,97 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 308,19 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року, у справі №160/6711/23 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича про визнання протиправними дій та скасування постанов задоволено частково.

Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» () основної винагороди приватного виконавця у розмірі 42 117,97 грн та скасовано у ВП №71291131 постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14 березня 2023 року.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича повернути на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» (, місцезнаходження: вул. Молодіжна, буд.30-А, прим.З, м. Вільногірськ, Дніпропетровська обл., 51700, р/р НОМЕР_1 в AT «Ощадбанк», м.Київ, МФО 300465) стягнену суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 42 117,97 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

22 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №160/6711/23.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частини 3 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Положеннями статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Скаржник зазначає, що висновки Верховного Суду в цій справі матимуть фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики дотримання гарантій незалежної професії діяльності приватних виконавців.

У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Однак скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Проте наведені скаржником доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, скаржник жодним чином не посилається на різноманітність такої практики, не зазначає норму права та правовідносини, які вона врегульовує, що потребують висновку Верховного Суду стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вживання законодавцем слова "фундаментальне" несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, відповідачем не наведено. Суб`єктивні труднощі у тлумаченні правової норми, які виникають у суб`єкта правозастосування, не обов`язково свідчать, що питання права має фундаментальне значення для правозастосовчої практики. За змістом підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не ставиться у залежність від наявності висновку Верховного Суду з цього питання.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.

Проаналізувавши ухвалені у цій справі судові рішення, які ґрунтуються на встановлених конкретних обставин по цій справі, а також доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що за таких фактичних обставин справи, рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 287, 333 КАС України, Суд-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №160/6711/23.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіА.В. Жук Н.М. Мартинюк Ж.М. Мельник-Томенко