Справа № 300/2708/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" вересня 2023 р. справа № 300/2708/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
Котик Роман Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) про:
- визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо невирішення вимог рапортів від 18 та 23 квітня 2023 р. позивача;
- зобов`язання відповідача невідкладно вирішити та передати на відповідне виконання вимоги рапортів позивача від 18 та 23 квітня 2023 р. щодо виплати йому додаткової винагороди за усі дні його лікування та відпусток за станом здоров`я, відповідно до п. 10, 11, 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 шляхом видачі позивачу довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402;
- зобов`язання відповідача невідкладно вирішити та передати на відповідне виконання вимоги рапортів позивача від 18 та 23 квітня 2023 р. щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язання відповідача звільнити (демобілізувати) з військової служби позивача, відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із набуттям позивачем ІІІ групи інвалідності та загибеллю під час виконання бойового завдання племінника позивача.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що неодноразово звертався до відповідача із рапортами про виплату йому додаткової винагороди за усі дні його лікування та відпусток за станом здоров`я, відповідно до п. 10, 11, 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та звільнення з військової служби, відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», водночас відповідачем рапорти ОСОБА_1 за квітень 2023 року не розглянуті, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Військовою частиною НОМЕР_1 19.06.2023 скеровано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вказує на безпідставність вимог позивача щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 у частині нерозгляду рапортів від 18 та 23 квітня 2023 року, оскільки ОСОБА_1 при направленні рапорту від 18.04.2023 неправильно зазначено адресу відповідача, у зв`язку із чим військова частина НОМЕР_1 даний рапорт не отримувала. Водночас, за результатом опрацювання рапорту позивача від 23.04.2023 була надана відповідь від 31.05.2023, якою у задоволенні рапорту було відмовлено.
Щодо вимог виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн., стверджує, що така допомога виплачується на підставі довідки про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), що видається за результатами проведення службового розслідування. При цьому, на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходили рапорти з клопотанням про призначення службового розслідування або доповіді про обставини отримання поранення, тому службове розслідування за фактом отримання позивачем поранення у військовій частині не проводилось та відповідна довідка не може бути видана.
Також вважає безпідставними вимоги ОСОБА_1 про демобілізацію з військової служби у зв`язку із загибеллю племінника та набуття позивачем інвалідності ІІІ групи, оскільки чинне законодавство не передбачає таких підстав для звільнення із військової служби.
Водночас, відповідачем повідомлено, що 09.03.2023 на адресу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України ним було скеровано лист із висновком про виплату позивачу одноразової грошової допомоги. На момент подання відзиву рішення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України або про призначення одноразової грошової допомоги, або про відмову у її призначенні, або про повернення документів ОСОБА_1 не надходило.
Із урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.
13.07.2023 представником позивача надано суду скрішот з мобільного додатку АТ КБ «ПриватБанк», яким підтверджується перерахування відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 187 830 грн. (а.с. 96).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 витребувано додаткові пояснення (із наданням належним і допустимих доказів) щодо того, який конкретно вид одноразової грошової допомоги було виплачено 24.06.2023 ОСОБА_1 із обов`язковим зазначенням відповідних абзацу, підпункту чи пункту Постанови КМУ від 25.12.2013 №975.
10.08.2023 судом отримано додаткові пояснення від військової частини НОМЕР_1 , у яких відповідачем повідомлено, що позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у зв`язку із встановленням інвалідності III групи, згідно із абз. 3 пп. 2 п. 6 Постанови КМУ від 25.12.2013 №975 (а.с. 118).
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 24.01.2020 ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України строком на три роки.
За час проходження військової служби позивач звертався за медичною допомогою:
з 10.07.2022 по 29.07.2022 Дніпровська ОПЛ стресовий розлад посттравматичний F 43.1,
з 08.08.2022 по 15.09.2022 ВОПЛ с. Липини розлад адаптації, у вигляді тривожно-депресивної реакції на стрес F 43.22,
з 12.10.2022 по 16.12.2022 ВОПЛ с. Липини розлад адаптації, у вигляді тривожно-депресивної реакції на стрес,
з 21.01.2023 по 17.02.2023 ВОПЛ с. Липини ВЛК посттравматичний стресовий розлад, тривожний варіант, стан нестійкої компенсації з виходом в легку астенію, простий далекозорий астигматизм ступеня 1,0 на обох очах та гостротою зору 1,0, обмежено придатний,
з 27.02.2023 по 03.03.2023 А4554 м. Луцьк МСЕК, посттравматичний стресовий розлад, тривожний варіант, стан нестійкої компенсації з виходом в легку астенію, F 43.1, ІІІ група інвалідності від 02.03.2023,
з 13.03.2023 по 26.04.2023 ВВОПЛ посттравматичний стресовий розлад, тривожний варіант, стан нестійкої компенсації,
з 06.05.2023 по 10.05.2023 Володимирське ТМО, гостра реакція на стрес, суїцидальна спроба,
з 12.05.2023 по 02.06.2023 гостра реакція на стрес, суїцидальна спроба F 43.0, що підтверджується медичною характеристикою на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 02.06.2023 (а.с. 38).
Крім того, відповідно до медичної характеристики на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 02.08.2023, позивач знаходився на лікуванні також у періоди:
з 05.04.2022 по 18.04.2022 Прикарпатьска ОКЦ псих здоров`я м. Івано-Франківськ;
з 25.04.2022 по 11.05.2022 ВОПЛ с. Липини (а.с. 121).
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.03.2023 серії 12 ААГ №200576, позивачу з 02.03.2023 встановлено третю групу інвалідності; причина інвалідності: захворювання, пов`язане із проходженням військової служби (а.с. 63).
18.04.2023 та 23.04.2023 позивачем на адресу військової частини скеровано рапорти із вимогами про:
- видачу ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402;
- виплату позивачу додаткової винагороди за усі дні його лікування та відпусток за станом здоров`я, відповідно до п. 10, 11, 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;
- демобілізацію з військової служби у зв`язку із набуттям позивачем ІІІ групи інвалідності та загибеллю під час виконання бойового завдання племінника позивача;
- виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 14-22).
ОСОБА_1 стверджує, що відповіді на рапорти від 18.04.2023 та 23.04.2023 не отримав, у зв`язку із чим був змушений звернутися до адміністративного суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 №254/2023 строк дії воєнного часу продовжувався.
Указом Президента України «Про Загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон №2232-ХІІ).
За змістом положень частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ст. 2 Закону України №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно із ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Як з`ясовано судом з матеріалів справи, зокрема з витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2022 №85, від 22.04.2022 №98, від 25.04.2022 №100, від 12.05.2022 від 118, від 11.07.2022 №171, від 01.08.2022 №190, від 05.08.2022 №195, від 17.09.2022 №237, від 11.10.2022 №260, від 19.12.2022 №335, від 19.01.2023 №19, від 02.02.2023 №33, від 20.02.2023 №51, ОСОБА_1 є солдатом за контрактом, у зв`язку із чим проходить військову службу в Збройних Силах України (а.с. 122-134).
Так, з 02.03.2023 позивачу встановлено третю групу інвалідності; причина інвалідності: захворювання, пов`язане із проходженням військової служби, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.03.2023 серії 12 ААГ №200576 (а.с. 63).
Вважаючи, що він має право на виплату додаткової винагороди за усі дні його лікування та відпусток за станом здоров`я, відповідно до п. 10, 11, 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та демобілізацію з військової служби у зв`язку із набуттям позивачем ІІІ групи інвалідності та загибеллю під час виконання бойового завдання племінника, ОСОБА_1 скерував на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорти із відповідними вимогами (а.с. 14-22).
Відповідно до п. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно із п. 14 Статуту, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Позивач стверджує, що звертався до відповідача із рапортами від 18.04.2023 та від 23.04.2023.
Однак, поштовою адресою військової частини НОМЕР_1 є: АДРЕСА_2 , що підтверджується реквізитами відповідача на надісланих суду відзиві на позовну заяву (а.с. 78) та додаткових поясненнях у справі (а.с. 105).
Крім того, ОСОБА_1 при поданні до Івано-Франківського окружного адміністративного суду як адресу відповідача також вказав: АДРЕСА_2 (а.с. 1).
Суд зазначає, що порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженого постановою КМУ від 05.03.2009 №270 (надалі Постанова №270).
Згідно із п. 2 Постанови №270, поштова адреса - адреса відправника та адресата, яка зазначена на поштовому відправленні, бланку поштового переказу у спеціально призначеному для цього місці. Зазначення на поштовій картці, листі, бандеролі, відправленні для сліпих, дрібному пакеті, мішку "М", посилці, прямому контейнері, відправленні "EMS" поштової адреси і найменування відправника та адресата є ознакою поштового відправлення.
Відповідно до п. 42 Постанови №270, на поштовому відправленні, поштовому переказі зазначається:
1) найменування адресата: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (у називному відмінку), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, а також якщо відомо посада, ім`я та прізвище адресата. На простих та рекомендованих поштових картках, листах і бандеролях (крім тих, що адресуються до запитання) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище адресата. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата зазначаються повністю; за наявності номер мобільного телефону адресата (для реєстрованих поштових відправлень);
2) поштова адреса в такій послідовності: найменування АДРЕСА_3 , номер будинку, квартири; найменування населеного пункту, району, області; поштовий індекс; країна призначення.
Згідно із п. 61 Постанови №270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.
Змістом вищенаведених норм підтверджується, що відповідальність за правильність зазначення поштової адреси покладається на особу, що заповнює бланк опису, тобто на відправника.
Таким чином, ОСОБА_1 при заповненні документів про відправлення мав як зазначити вірну адресу відповідача, так і перевірити правильність вказання такої адреси у документах, що надавалися поштовим оператором. Враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 не розглянула рапорт позивача від 18.04.2023, у зв`язку із неотриманням такого рапорту, надісланого на невірну адресу, тобто з незалежних від себе причин, суд не вбачає у такій бездіяльності відповідача ознак протиправності.
При цьому, у матеріалах справи також міститься копія рапорту від 23.04.2023, у якому ОСОБА_1 просить видати йому довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), а також підготувати наказ про виплату йому додаткової винагороди за увесь час знаходження на лікуванні з причини отримання травми під час прийняття участі у заходах оборони України (а.с. 18-19).
При цьому, разом із відзивом військової частиною НОМЕР_1 надано копію листа від 31.05.2023 №6022 ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 23.04.2023 (а.с. 83).
Суд зазначає, що відповідно до п. 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Так, змістом листа від 31.05.2023 №6022 підтверджується, що рапорт ОСОБА_1 від 23.04.2023 надійшов до військової частини 25.04.2023 та зареєстрований у Журналі реєстрації вхідної кореспонденції за номером 3324 (а.с. 83).
Водночас, відповідь на вказаний рапорт було надано 31.05.2023, тобто через 1 місяць та 7 днів з дня отримання, а отже із порушенням строку, встановленого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». При цьому, рапорт ОСОБА_1 від 23.04.2023 таки був розглянутий відповідачем.
Повертаючись до змісту рапорту від 23.04.2023, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із проханням видати йому довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, встановленою додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 14.08.2008 №402, а також підготувати наказ про виплату йому додаткової винагороди за увесь час знаходження на лікуванні, а саме: у періоди з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023 із причини отримання травми під час прийняття участі у заходах оборони України, згідно із Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони від 07.06.2018 №260 (а.с. 18-19).
Листом від 31.05.2023 №6022 позивача повідомлено, що довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, видається за результатами проведення службового розслідування. У зв`язку із тим, що на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходили рапорти із клопотанням про призначення службового розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 поранення (травми, контузії, каліцтва) у військовій частині службове розслідування не проводилось, а відповідна довідка не видавалась. Враховуючи викладене вище, додаткова винагорода пропорційно часу лікування не може бути виплачена позивачу через відсутність вищевказаної довідки про отримане поранення.
Таким чином, суть спору між сторонами у даній справі зведена саме до наявності чи відсутності підстав для нарахування позивачу, що перебував у періоди з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023 на лікарняному, передбаченої Постановою №168.
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 вказаного вище Закону).
Згідно п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).
Відповідно до п. 1 Постанови №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах .
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже, у разі поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії мають право на отримання збільшеної винагороди в розмірі до 100 000 грн.
Разом з тим, з аналізу наведених норм Постанови № 168 слідує встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини;
2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Як було встановлено судом, з картки стаціонарного хворого №4114, позивач вважає себе хворим з 27.03.2022 після перенесеної психовтравмуючої ситуації (а.с. 44).
Відповідно до медичної характеристики на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 від 02.08.2023, за час проходження служби за медичною допомогою до лікаря частини звертався. Знаходився на лікуванні:
- Прикарпатська ОКЦ псих здоров`я м. Івано-Франківськ з 05.04.2022 по 18.04.2022,
- ВОПЛ с. Липини з 25.04.2022 по 11.05.2022,
- Дніпровська ОПЛ з 10.07.2022 по 29.07.2022,
- ВОПЛ с. Липини з 08.08.2022 по 15.09.2022,
- ВОПЛ с. Липини з 12.10.2022 по 16.12.2022,
- ВОПЛ с. Липини з 21.01.2023 по 17.02.2023 (а.с. 121).
Витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.04.2022 №85, від 25.04.2022 №100, від 11.07.2022 №171, від 05.08.2022 №195, від 11.10.2022 №260, від 19.01.2023 №19, від 02.02.2023 №33 підтверджується вибуття ОСОБА_1 на лікування в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради (а.с. 122), в госпіталь, військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 (а.с. 124), в Дніпропетровську клінічну психіатричну лікарню м. Дніпро (а.с. 126), в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня» с. Липини Волинської області (а.с. 128), у госпіталь, військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 (а.с. 130, 132), КП «Волинська обласна психіатрична лікарня», с. Липини Волинської області (а.с. 133).
Витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.04.2022 №123, від 12.05.2022 №118, від 01.08.2022 №190, від 17.09.2022 №237, від 19.12.2022 №335, від 20.02.2023 №51 підтверджується прибуття ОСОБА_1 з лікувальних закладів до військової частини (а.с. 123, 125, 127, 129, 131, 134).
Направлення ОСОБА_1 на стаціонарне лікування за межі військової частини також підтверджується витягами з книг обліку хворих, які направлені на стаціонарне лікування за межі гарнізону (а.с. 47-62).
Факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я із захворюванням посттравматичний стресовий розлад у періоди з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023 не заперечується відповідачем та підтверджується відповідними картками стаціонарного хворого (а.с. 40, 42-44), виписками із медичної карти хворого (а.с. 45-46) та довідкою військово-лікарської комісії (а.с. 41).
Як вже зазначалось судом, відповідно до даних довідки військово-лікарської комісії від 15.02.2023 №03, захворювання позивача посттравматичний стресовий розлад, тривожний варіант, стан нестійкої компенсації з виходом в легку астенію ТАК, пов`язане із проходженням військової служби (а.с. 41).
Відповідачем також не заперечується, що травма, отримана ОСОБА_1 пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується змістом відзиву на позовну заяву та змістом додаткових пояснень.
Разом з тим, у періоди знаходження на стаціонарному лікуванні позивачу не виплачувалась додаткова винагорода, збільшена до 100 000 грн., оскільки на переконання відповідача, виплата такої винагороди здійснюється лише на підставі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Суд зауважує, що Порядок №260 доповнено новим розділом згідно з наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023, який застосовується з 01.02.2023, а відтак його норми не розповсюджуються на спірні правовідносини, які виникли раніше (до вказаної дати).
Разом з тим, відповідач посилається на абз. 4 пункту 7 рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, згідно з яким підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
З матеріалів справи вбачається, що вищевказана умова у спірних правовідносинах не дотримана. Тобто довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) отриманої позивачем (що є підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди) не складалась (не видавалась). Разом з тим, така довідка мала бути видана відповідно до наказу командира військової частини, однак протиправно не була складена останнім.
Посилання відповідача на відсутність довідки про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем ОСОБА_1 , суд до уваги не бере, оскільки неналежна організація суб`єктом владних повноважень своєї внутрішньої діяльності чи недотримання відповідачем порядку фіксації отриманого поранення військовослужбовцем, не може бути підставою для позбавлення останнього права на виплату додаткової винагороди у розмірі передбаченому Постановою КМУ №168.
Також суд критично ставиться до аргументів відповідача щодо непроведення службового розслідування для з`ясування причин та умов отримання військовослужбовцем травми, у зв`язку із відсутністю відповідного рапорту, оскільки ОСОБА_1 неодноразово звертався до військової частини НОМЕР_1 із проханням видати йому довідку про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначену додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, а підставою видачі такої довідки є результати службового розслідування, що не заперечується відповідачем.
Водночас, обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивача, яка пов`язана з захистом Батьківщини, підтверджуються документами, які є у матеріалах справи і були перераховані судом.
Отже, всупереч вимогам п. 1 Постанови № 168 відповідач не виплатив позивачу додаткову винагороду в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу у зв`язку з отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебуванням у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з наступного дня після отримання поранення до завершення лікування, а саме з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати довідку про обставини травми за формою, визначеною додатком 5 до Наказу №402 та зобов`язати відповідача виплатити позивачу додаткову винагороду, слід зазначити наступне.
Аналіз положень Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, дає підстави для висновку, що виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, визначена вказаним порядком, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті службового розслідування.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити виплату додаткової винагороди шляхом видання довідки про обставини травми не підлягає задоволенню, з огляду на положення КАС України щодо повноважень адміністративного суду, який не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, з метою ефективного захисту прав ОСОБА_1 суд вбачає за доцільне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення службового розслідування для з`ясування причин та умов отримання ОСОБА_1 травми (поранення, контузії), з приводу якої він перебував на лікуванні у періоди з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 травми (поранення, контузії), з приводу якої він перебував на лікуванні у періоди з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023 за результатами якого видати довідку про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначену додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.
Щодо позовних вимог, у частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби, судом вказується на наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно із абз. 7 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (надалі Положення №1153), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно із п. 233 Положення №1153, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Так, ОСОБА_1 не надано доказів звернення до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем отримано рапорт позивача від 23.04.2023, який стосувався питань виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. за час перебування на лікуванні. При цьому, у даному рапорті ОСОБА_1 не ставить питань щодо припинення контракту (а.с. 18-19).
Як вже зазначалось судом раніше, рапорт від 18.04.2023 не отриманий відповідачем з вини позивача, водночас за своїм змістом вказаний документ теж не стосувався підстав звільнення ОСОБА_1 з військової служби та дострокового припинення контракту (а.с. 15).
Однак, суд вважає за необхідне зауважити, що у матеріалах справи також наявний рапорт без зазначення вихідної дати, у якому ОСОБА_1 просить видати наказ про його звільнення з військової служби унаслідок встановлення інвалідності ІІІ групи (а.с. 214).
Водночас, позивачем не надано доказів направлення вказаного рапорту до військової частини НОМЕР_1 . Більше того, відсутність будь-яких поштових документів щодо направлення даного рапорту відповідачу визнається ОСОБА_1 у позовній заяві (а.с. 3, зворотній бік).
Суд також звертає увагу, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 витребувано належним чином посвідчені копії усіх рапортів ОСОБА_1 , зокрема за квітень 2023 р., які були направлені позивачем цінним листом з описом вкладень, з доданими до них документами, а також документів, якими підтверджується факт розгляду/ нерозгляду рапортів Тужанського З.З., направлених ним до військової частини НОМЕР_1 у квітні 2023 р.
На виконання вимог ухвали від 19.05.2023 відповідачем надано копію рапорта позивача від 10.03.2023, у якому ОСОБА_1 просить видати наказ про звільнення його з військової служби унаслідок встановлення інвалідності ІІІ групи (а.с. 68-69).
Також військовою частиною НОМЕР_1 надано копію листа від 20.03.2023 №2575, згідно із яким за результатами розгляду рапорта позивача повідомлено, що підстави для звільнення військовослужбовців, що уклали контракт, передбачені ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Водночас, встановлення позивачу інвалідності третьої групи не є підставою для розірвання контракту (а.с. 70-71).
Крім того, у матеріалах справи також наявні листи військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2023 №1956, від 09.01.2023 №185 про відсутність у ОСОБА_1 підстав для розірвання контракту за сімейними обставинами (а.с. 64-67). При цьому, із змісту вказаних листів неможливо встановити дату звернення позивача із рапортами про звільнення до військової частини та підстави звільнення з військової служби, на яких наполягає позивач.
Водночас, із змісту позовної заяви вбачається, що на переконання ОСОБА_1 , його має бути звільнено з військової служби з двох підстав: 1) унаслідок отримання ним інвалідності третьої групи; 2) у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , який, за твердженням ОСОБА_1 , є його племінником із посиланням на ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч. 1 ст. 26 Закону № 2232-XII.
Суд зазначає, що питання звільнення з військової служби врегульовано ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При цьому, як вже зазначалось судом та не заперечується сторонами ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом, іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Водночас, підстави припинення контракту та звільнення військовослужбовців з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану наведені у п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII, згідно із яким контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на таких підставах:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
Суд критично ставиться до посилань позивача на ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч. 1 ст. 26 Закону № 2232-XII, адже вказаними нормами не передбачено підстав звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять службу за контрактом.
Водночас, доказів наявності підстав для звільнення з військової служби відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII та доказів звернення до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення саме з підстав, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII, суду не надано.
Щодо посилань ОСОБА_1 на наявну у нього інвалідність третьої групи як підстав звільнення з військової служби, судом вказується, що згідно із довідкою військово-лікарської комісії КП «ВОПЛ м. Луцька» від 15.02.2023 №3, позивач визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах; придатний до військової служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (а.с. 41). Отже, доказів непридатності позивача до військової служби на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто.
Щодо посилань позивача на загибель ОСОБА_2 як підставу звільнення з військової служби, то судом вказується, що п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю близьких родичів, до переліку яких племінників не віднесено. Принагідно суд також зауважує, що ОСОБА_1 не надано доказів наявності будь-яких родинних зв`язків між ОСОБА_2 та позивачем.
Отже, судом зроблено висновок про безпідставність позову у даній частині.
Крім того, ОСОБА_1 висуваються позовні вимоги щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, згідно із п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Аналіз вищезазначених норм дозволяє зробити висновок, що одноразова грошова допомога у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року виплачується за наявності однієї з умов:
1) у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби;
2) у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
3) встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби;
4) встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби ) у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №200576, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 7).
Згідно із довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №0225936, причиною втрати професійної працездатності ОСОБА_1 є захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби (а.с. 8).
Відповідно до даних довідки військово-лікарської комісії від 15.02.2023 №03, захворювання позивача посттравматичний стресовий розлад, тривожний варіант, стан нестійкої компенсації з виходом в легку астенію ТАК, пов`язане із проходженням військової служби (а.с. 41).
Отже, із наданих ОСОБА_1 та здобутих під час розгляду справи судом доказів не вбачається, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби.
Більше того, матеріалами справи підтверджено, що інвалідність ОСОБА_1 настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним військової служби, у зв`язку зі чим йому було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Так, копією заяви підтверджується, що ОСОБА_1 08.03.2023 звернувся за виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням третьої групи інвалідності по захворюванню, яке пов`язане із проходженням військової служби (а.с. 109).
У подальшому за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023 (а.с. 118).
Перерахування та отримання вказаних коштів ані позивачем, ані відповідачем не заперечується, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.06.2023 №3674 (а.с. 120) та скрішотом з мобільного додатку АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 96).
Суд зазначає, що ані наданими під час судового розгляду, ані наданими відповідачу документами для виплати одноразової грошової допомоги не підтверджується право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, оскільки така допомога виплачується у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби.
Також ОСОБА_1 не надано доказів оскарження результатів військово-лікарської комісії, згідно із якими захворювання позивача, через яке йому встановлено інвалідність, пов`язане із проходженням військової служби, а не отримане під час виконання обов`язків військової служби чи пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби.
За таких умов, судом зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позову у частині виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, позов слід задовольнити частково.
Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, згідно із п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення службового розслідування для з`ясування причин та умов отримання ОСОБА_1 травми (поранення, контузії), з приводу якої він перебував на лікуванні у періоди з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 травми (поранення, контузії), з приводу якої він перебував на лікуванні у періоди з 05.04.2022 по 18.04.2022, з 25.04.2022 по 11.05.2022, з 10.07.2022 по 29.07.2022, з 08.08.2022 по 15.09.2022, з 12.10.2022 по 16.12.2022, з 21.01.2023 по 17.02.2023 за результатами якого видати довідку про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), за формою визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 05 вересня 2023 р.