Справа № 260/5545/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2023 року м. Ужгород№ 260/5545/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Калинич О.І. в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі-відповідач 2), у якому просить: визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області оформлену рішенням від 18.04.2023 за №03 про призначення ОСОБА_1 пенсії унаслідок роботи в районах Крайньої Півночі Російської Федерації, не зарахувавши до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 08.11.2005 року по 17.09.2015 року - машиніст насосних станцій по закачці робочого агента в пласт 5 розряду вахтовим методом роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сибірський комплекс», в м. Сургут Ханти-Мансійський автономного округу, в кратному розмірі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців стажу для призначення пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08.11.2005 року по 17.09.2015 року - машиніст насосних станцій по закачці робочого агента в пласт 5 розряду вахтовим методом роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сибірський комплекс», в м. Сургут Ханти-Мансійський автономного округу, в кратному розмірі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців стажу, призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 17 серпня 2022 року пенсію унаслідок роботи в районах Крайньої Півночі Російської Федерації на підставі статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовив позивачу у призначення пенсії, у зв`язку з тим, що позивач не досягнула пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 60 років. Позивач з такою відмовою не погоджується та вказує, що відповідач протиправно не зарахував до стажу в кратному розмірі період з 08.11.2005 року по 17.09.2015 року роботи позивача та не призначив пенсію відповідно до чинних міжнародних договорів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

10.08.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач-1) подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач-1 вважає, що ним виконано рішення суду по справі №260/3541/22 та зараховано до страхового стажу періоди роботи зазначені у рішенні, а підстави для зарахування періоду роботи позивача з 08.11.2005 року по 17.09.2015 року в кратному розмірі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців стажу відсутні.

Представником відповідача-2 подано відзив на позовну заву, в якому останній вказав, що рішенням за №3 від 18.04.2023 р. відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим що ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку. Крім того, відповідач-2 вказав, що 11 червня 2022 року росія вийшла із Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписана Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою, яка базується на територіальному принципі в односторонньому порядку, прийнявши закон про її денонсацію. Відповідач-2 вважає, що оскільки росія вийшла з вищезазначеної угоди, призначення пенсії здійснюється на підставі національного законодавства, а саме Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V. Так, відповідно до 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 p. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи - не менше 35 років. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує таке.

Судом встановлено, що 17.05.2023 року позивач звернулася до відповідача-1 з проханням призначити пенсію.

За результатами вказаного звернення відповідачем-2 прийнято рішення №03 від 18.04.2023, яким відмовлено у призначенні пенсії. Згідно вказаного рішення позивачу відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Окрім цього, у вказаному рішенні відповідач-2 зазначив, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 №260/3541/22 останнім переглянуто страховий стаж позивача. За документами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача складає 39 років 10 місяців 28 днів.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Перевіряючи оскаржуване рішення, дії відповідача на відповідність положенням ч.2.ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 у поєднанні із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Згідно зі статтею 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Предметом розгляду даної справи є рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з недосягненням нею віку визначеного законом для призначення пенсії.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення пенсії, є Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з частиною третьою цієї ж статті види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Згідно із статтею 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як у районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі.

У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини призначення, перерахунку і виплати пенсій, в поєднанні з конституційними положеннями про пріоритет міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які встановлюють інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, дає можливість дійти висновку про те, що особи, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, мають право на призначення пенсії за віком у разі настання умов (досягнення віку, напрацювання стажу), за яких відповідно до положень частини першої статті 1 Тимчасової угоди виникає право на призначення такої пенсії на пільгових умовах.

Конституція України, Закон №1058-IV, Угода, частини перша і третя статті 1 Тимчасової угоди не містять положень, точний зміст яких або їх тлумачення надають право на призначення пенсії за віком названій вище категорії осіб із застосуванням законодавства держави, що є Стороною Тимчасової угоди та/чи Угоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 грудня 2015 року у справі № 524/11590/14-а.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин, необхідними умовами для пільгового пенсійного забезпечення особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі є набуття такими особами певного пільгового стажу - не менше 15 календарних років, загального стажу - 20 років, зокрема, для жінок, та досягнення 50 років (для жінок).

Згідно наявної у матеріалах справи копії посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент звернення до пенсійного органу досягла 56 років. Відповідно, позивач набула право пільгового пенсійного забезпечення як особа, що працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Варто зауважити, що судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Відтак, суд вважає протиправною відмову відповідача-1 з підстав не досягнення позивачем пенсійного віку визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки у відповідності до частини другої статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи відповідача-2 щодо виходу росії в односторонньому порядку із Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписана Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою, яка базується на територіальному принципі в односторонньому порядку, оскільки дана Угода станом на час вирішення даної адміністративної справи є чинною, а відтак підлягає застосуванню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18.04.2023 №03 про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто є необґрунтованим та таким, що не відповідає критеріям правомірного рішення, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м.Чернігів, вул.П`ятницька, 83-а, м.Чернігів, ) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18.04.2023 за №03 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08.11.2005 року по 17.09.2015 року в кратному розмірі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців стажу та призначити з 17 серпня 2022 року пенсію ОСОБА_1 з урахуванням частини 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області (14005, м.Чернігів, вул.П`ятницька, 83-а, м.Чернігів, ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору