Справа № 460/5871/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2023 року м. Рівне №460/5871/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-2) у якому просить суд:

визнати протиправним рішення відповідача-2, викладене у листі № 55 від 21.12.2022, щодо відмови ОСОБА_1 у не зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на посаді лаборанта Здолбунівської районної спілки споживчих товариств;

зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 21.01.1992 по 25.12.1995 на посаді лаборанта Здолбунівської районної спілки споживчих товариств.

Стислий виклад позиції сторін.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що позивач, по досягненні 60 річного віку та наявності необхідного страхового стажу понад 29 років 14.12.2022 звернулась до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням № 55 від 21.12.2022 відповідач-2 відмовив позивачу в призначенні пенсії з підстав відсутності у неї мінімального страхового стажу не менше 29 років, необхідного для призначення пенсії за віком. Страховий стаж, обчислений пенсійним органом, складав 26 років 8 місяців 1 день, а до страхового стажу не зараховано період роботи з 21.01.1992 по 25.12.1995, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою УРСР. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

23.03.2023 та 30.03.2023 через підсистему "Електронний суд" суду надійшли відзиви на позовну заяву, у якому відповідачі заперечили щодо задоволення позовних вимог. Вказали, що мінімальний страховий стаж для призначення позивачу пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 - не менше 29 років. Зауважують, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 21.01.1992 по 25.12.1995 згідно даних трудової книжки Серії НОМЕР_1 від 01.08.1982, оскільки у записі про прийняття на роботу відсутня назва підприємства, а запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою УРСР, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58. На думку відповідачів, відповідно до пунктів 3.1, 3.2 пункту 3, підпунктів 4.1, 4.5 пункту 4 Інструкції про порядок видачі дозволів та виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643, опис печаток і штампів складався із зображенням Державного герба, напису «Україна», назви міністерства чи іншого центрального органу державної виконавчої влади, підприємства, установи і організації. У зв`язку з цим, страховий стаж позивача склав 26 років 08 місяців 1 день, чого недостатньо для призначення пенсії за віком (мінімальний страховий стаж становить 29 років). З наведених у відзиві підстав, просять суд відмовити у задоволенні позову.

Заяви, клопотання учасників справи.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 річного віку, 14.12.2022 звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення їй на пенсії за віком.

Рішенням відповідача-2 (визначеного для розгляду документів за принципом екстериторіальності) № 55 від 21.12.2022 відмовлено в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу - 29 років. Повідомлено, що загальний страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 1 день. Результат розгляду наданих до заяви документів: до страхового стажу не зараховано період роботи з 21.01.1992 по 25.12.1995, оскільки у записі про прийняття на роботу відсутня назва підприємства, а запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою УРСР.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача-2 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин 14.12.2022 позивач досягнула 60 річного віку та жодного із видів пенсії не отримувала.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Позивач вважає, що у зв`язку з наявністю у неї страхового стажу понад 29 років, вона має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 річного віку - з 22.09.2022.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений відповідачами загальний страховий стаж позивача склав 26 років 8 місяців 1 день. При цьому, як вважають Пенсійні органи - відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи з 21.01.1992 по 25.12.1995, оскільки у записі про прийняття на роботу відсутня назва підприємства, а запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою УРСР.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 01.08.1985:

Запис № 3 від 21.01.1992 - прийнята лаборантом (наказ № 14 від 21.01.1992);

Запис № 4 від 25.12.1995 - звільнена за власним бажанням (ст. 38 КЗпП УРСР) (наказ № 141 від 25.12.1995).

Записи про прийняття та звільнення позивача з роботи скріплені печатками із надписами «Здолбунівська районна спілка споживчих товариств», «Хлібозавод РСС». При цьому, під записом про звільнення міститься підпис особи із зазначенням посади «директор», « ОСОБА_2 ».

Відповідачі вважають, що відсутність відомостей про назву підприємства, в яке прийнята на роботу лаборантом ОСОБА_1 21.01.1992 та скріплення, на їх думку, запису про звільнення печаткою УРСР слугує підставою для не зарахування вказаного періоду роботи до загального страхового стажу.

Оцінюючи вказані доводи відповідачів суд враховує, що згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. № 162 (далі - Інструкція № 162, що була чинна станом на дату внесення запису про прийняття позивача на роботу 21.01.1992), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначні). Записи виконуються акуратно, кульковою ручкою , або пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів (пункт 2.3 Інструкції № 162).

Аналіз зазначених положень Інструкції № 162 дає суду підстави для висновку про відсутність обов`язку зазначення у записі про прийняття особи на роботу найменування підприємства, установи або організації, у яку людина зарахована на роботу.

Як уже зазначалось судом, запис про прийняття позивача на роботу 21.01.1992 скріплений печаткою організації із назвою «Здолбунівська районна спілка споживчих товариств», «Хлібозавод РСС», що вказує куди саме позивача було призначено на посаду лаборанта.

Окрім цього, суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна провова позиціця викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 (справа № 687/975/17), від 23.04.2019 (справа № 593/1452/16-а), від 30 вересня 2021 року (справа № 300/860/17).

Із аналізу змісту записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 вбачається, що відомості про прийняття позивача на роботу у Хлібозавод РСС Здолбунівської районної спілки споживчих товариств та про звільнення з роботи відображають «порядковий номер запису», «дату прийняття і звільнення позивача з роботи», «відомості про прийняття на конкретну посаду та підставу звільнення», «номера і дати наказів про прийняття і звільнення з роботи», «печатка організації», яка відповідні записи вчинила та підпис посадової особи на записі про звільнення.

Відтак, усі в сукупності записи трудової книжки дають підстави встановити як організацію, в якій працювала позивач, так і період її роботи, що є достатнім для зарахування його до загального стажу позивача.

Відповідачі вважають, що запис про звільнення з роботи позивача повинен був бути завірений печаткою із зображенням Державного герба України та напису «Україна».

Оцінюючи вказані доводи відповідачів, суд зазначає, що згідно з положеннями статті 26 Цивільного кодексу УРСР, чинного у спірний період роботи позивача, правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

З 01.01.2004 набрав чинності Господарський кодекс України відповідно до частини сьомої статті 58 якого встановлювалось, що на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.

З 01.07.2004 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», дія якого поширювалась на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до пункту 3 «Прикінцевих положень» вищевказаного Закону, закони, нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Постанова Верховної Ради України від 11.05.1992 № 2318-ХІІ "Про заходи забезпечення виконання вимог дозвільної системи" та Інструкція про порядок видачі дозволів та виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.10.1993 за № 164), не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів та обов`язок їх заміни.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 (справа № 275/615/17 (К/9901/768/17)).

З матеріалів справи, зокрема трудової внижки Серії НОМЕР_1 не вбачається, що печатка організації, в якій працювала позивач має будь-які ознаки, що характеризують припинену Українську радянську соціалістичну республіку.

Як вважають відповідачі, відповідно до постанови Верховної Ради України від 19.02.1992 «Про Державний герб України» зображення Державного герба України було обов`язковим для печаток органів державної влади і державного управління, штампах державних установ.

Однак, суд зауважує, що відповідно до пункту 2.17 чинного в період роботи позивача Класифікатора організаційно-правових форм господарювання, затвердженого та введеного в дію наказом Держстандарту України від 22.11.1994 № 288, спілка споживчих товариств - об`єднання на добровільних засадах споживчих товариств. Взаємовідносини між споживчими товариствами та їхніми спілками будуються на договірних засадах. Товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій.

Споживче товариство - самостійна демократична організація громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги за місцем проживання або роботи об`єднуються для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки як споживче товариство, так і спілка споживчих товариств не відносяться до органів державної влади і державного управління, а тому відсутні підстави для відображення на їх печатці Державного гербу України.

Таким чином, усі доводи відповідачів щодо відсутності підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача на посаді лаборанта Хлібозаводу РСС Здолбунівської районної спілки споживчих товариств є безпідставними і необґрунтованими.

Зважаючи на це, відповідач-2 зобов`язаний був врахувати при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для призначення позивачу пенсії також страховий стаж в сумі 4 роки 11 місяців та 3 дні за період з 21.01.1992 по 25.12.1995.

Відтак, загальний страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату прийняття оскарженого рішення становив 31 рік 7 місяців 04 дні, зокрема добровільно зараховані відповідачами 26 років 8 місяців 1 день та протиправно не зараховані 04 роки 11 місяці 03 дні, чого, враховуючи відсутність мінімального стажу, як єдину підставу для відмови в призначенні пенсії, було достатньо для прийняття відповідачем-2 рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

В ході розгляду справи суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 55 від 21.12.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 зарахувати спірний період роботи відповідача до загального страхового стажу як запропонований представником позивача спосіб відновлення порушених прав, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Наведене підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як встановлено судом, позивач 14.12.2022 звернулась до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії з метою її соціального захисту як непрацездатної особи, що досягла встановленого законом віку для призначення пенсії.

Зважаючи на це, кінцевою метою звернення позивача з позовною заявою до суду є відновлення її права на отримання пенсії, а не лише зарахування спірного періоду роботи до загального страхового стажу.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки заяву про призначення пенсії за віком позивач подала не пізніше трьох місяців (14.12.2022) з дня досягнення нею пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а тому, вона набула право на призначення пенсії з 22.09.2022.

Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-2 (на пенсійному обліку у якого перебуватиме ОСОБА_1 ) призначити позивачу пенсію за віком з 22.09.2022, зарахувавши до загального страхового стажу період її роботи в Здолбунівській районній спілці споживчих товариств з 21.01.1992 по 25.12.1995.

При цьому, таке рішення суду про зобов`язання призначити пенсію не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі № 817/498/17 (№ К/9901/44445/18), яка враховуються судом при розгляді цієї справи в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю із виходом за їх межі з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача.

Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 гривень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 55 від 21.12.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.09.2022, зарахувавши до загального страхового стажу період її роботи на посаді лаборанта в Здолбунівській районній спілці споживчих товариств з 21.01.1992 по 25.12.1995.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 вересня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Відповідач - 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29013) ЄДРПОУ/РНОКПП 21318350.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК