Справа № 520/14571/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

06 вересня 2023 року № 520/14571/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 03.04.2023 відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 03.04.2023 та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 03.04.2023 відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 03.04.2023 відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу" та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Від позивача, ОСОБА_1 , 31.08.2023 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, розглянувши матеріали справи та подану заяву, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено із матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначив про те, що додатково підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та які позивач оцінив у розмірі 10 000 грн.

Також, позивачем вказано, що на підставі ч. 7 ст. 139 КАС України докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Судове рішення у справі прийнято судом у спрощеному провадженні без виклику сторін 23.08.2023 та повний текст рішення виготовлено цієї ж дати.

У поданій заяві від 31.08.2023 позивачем було зазначено, що він дізнався про наявність судового рішення від 23.08.2023 з Єдиного державного реєстру судових рішень 25.08.2023.

Так, в матеріалах справи міститься довідка про доставку судового рішення від 23.08.2023 до електронного кабінету представника позивача через систему "Електронний суд" 23.08.2023 о 19:23.

У відповідності до положень статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Зважаючи на вищевказані положення статті 127 КАС України, судове рішення вручено позивачу 24.08.2023.

Отже, вищевказане твердження позивача про те, що він дізнався про судове рішення лише 25.08.2023, суд вважає необґрунтованим.

Оскільки рішення позивачу було вручено 24.08.2023, то, керуючись ч. 7 ст. 139 КАС України, судом встановлено, що останнім днем для подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення та доказів щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, є 29.08.2023.

Однак, позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та відповідні докази лише 30.08.2023.

Разом з тим, як встановлено судом з матеріалів справи, договір про надання правової допомоги було укладено 03.04.2023, а позовну заяву позивачем подано до суду 14.06.2023.

З наданих до суду доказів витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, вбачається, що такі витрати складаються із аналізу фактичних обставин справи, надання усних/письмових юридичних консультацій, складання, оформлення та надсилання позовної заяви, складання інших процесуальних документів.

Як встановлено з матеріалів справи, представником позивача до суду було подано лише позовну заяву, інших процесуальних документів не подавалося.

Отже, судом встановлено, що усі витрати стосуються дій, вчинених адвокатом до подачі позовної заяви до суду, що підтверджується актом прийому передачі наданих послуг від 28.08.2023, наданим до суду. Окрім того, всі документи, окрім акту прийому передачі наданих послуг, подані адвокатом на підтвердження витрат на правничу допомогу (договір №02/04/2023 від 03.04.2023, додаткова угода №2 від 01.06.2023 до договору №02/04/2023 від 03.04.2023 про надання професійної правничої допомоги), складені ним до подання позовної заяви.

Ухвалу суду від 19.06.2023 про відкриття провадження у справі, в якій зазначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, представником позивача отримано 19.06.2023 о 17:24 через електронний кабінет системи "Електронний суд".

Відтак, за період часу з 20.06.2023 та до закінчення розгляду справи судом та винесення рішення 23.08.2023 у позивача було більше, ніж достатньо часу, щоб визначитися зі своєчасністю подання заяв про ухвалення додаткового рішення та доказів на підтвердження розміру судових витрат.

Верховним Судом в Постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20 було зазначено:

"За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення."

Вказана позиція є більш пізньою позицію Верховного Суду з вказаного питання порівняно з позиціями ВС, викладеними у постановах від 10.09.2019 у справі № 850/1/18 та від 19.01.2022 у справі № 600/785/21-а, а відтак підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачем надано відповідні докази з порушенням правил, встановлених ч. 7 ст. 139 КАС України. Позивач у позовній заяві лише вказав про очікувані витрати на професійну правничу допомогу, які також підлягають відшкодуванню, однак не надав до суду до закінчення судових дебатів доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та не вказав поважних причин, які заважали подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу та розміру таких витрат до закінчення судових дебатів, зважаючи на те, що всі докази, окрім акту прийому-передачі наданих послуг, були складені ще до подання позову до суду.

Суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 7 ст. 139 КАС України, п`ятим днем після ухвалення рішення суду є 29.08.2023.

Доводи позивача стосовно поважності причин пропуску строку подання доказів через те, що він дізнався про результат розгляду справи з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 25.08.2023 не спростовують висновку, що такі витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, могли бути визначені та підтверджені документами до розгляду справи №520/14571/23 по суті.

Позивачем заява про ухвалення додаткового рішення з доказами подана 30.08.2023, тобто за межами зазначеного строку, встановленого ч. 7 ст. 139 КАС України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про залишення такої заяви без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 по справі №340/2449/19, в якій Верховний Суд зазначив, що за умови відсутності будь-яких належних і беззаперечних доказів на підтвердження поважності пропуску позивачем встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України строку подання доказів понесених стороною судових витрат та неможливості вчасного звернення до адміністративного суду внаслідок суттєвих перешкод, вказана заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 грудня 2020 року у справі №300/2425/19 з аналогічного питання, неподання відповідних доказів протягом встановленого 5-денного строку має наслідком повернення такої заяви без розгляду.

Аналогічна правова позиція також викладена в ухвалі Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №817/1889/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, позивачем доказів понесених фактичних витрат на професійну правничу допомогу в установлений законом строк суду не надано, а тому заява позивача підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 248, 252, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.А. Волошин