Справа № 520/11895/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 р. Справа № 520/11895/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/11895/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягала у незабезпеченні належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року, яким Позивач повідомила про свій намір продовжити службу в органах Національної поліції України;

- визнати незаконними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, щодо не включення до наказу від 07.11.2015 № 42о/с відомостей про ОСОБА_1 , яка виявила бажання проходити службу в Національній поліції України;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу від 07.11.2015 № 42о/с шляхом його доповнення відомостями про прийняття на службу до Національної поліції в Харківській області майора міліції ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в Національній поліції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.11.2015 перебуваючи на посаді інспектора СКЗ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та, при цьому, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, вона звернулась з рапортом про намір проходити службу в поліції згідно Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію". Разом з тим, 04.12.2015 нею було отримано поштою повідомлення Управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 за № 7/15242, згідно якого її повідомлялось, що наказом ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 № 683 о/с вона звільнена з органів внутрішніх справ за п. 64 Г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, з 06.11.2015.

Не погодившись з вказаним наказом, позивач оскаржила його до суду та 26 квітня 2016 року постановою Харківського окружного адміністративного суду у справі № 820/11945/15 її позов було задоволено, скасовано зазначений наказ та поновлено на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з 06.11.2015.

Крім того, позивач зазначила, що в подальшому, 26 листопада 2018 року нею було отримано витяг із наказу Головного управління МВС України в Харківській області за №75 о/с від 17.10.2018, відповідно до якого її звільнено з ОВС, згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 Г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України з 17.10.2018 року.

Не погодившись з вказаним наказом про звільнення, позивач звернулась з позовом до суду про його скасування та поновлення її на роботі. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №520/11720/18, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 18.10.2018.

15 грудня 2019 року позивачем було отримано лист Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області за №8754/119/05/12-2019 від 11.12.2019, в якому, серед іншого, повідомлялось про звільнення її з органів внутрішніх справ.

ОСОБА_1 вказане звільнення було оскаржено до суду. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №520/464/20, яку було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2020, визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області № 86 о/с від 11.12.2019 в частині, якою ОСОБА_1 було звільнено згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України, з 11.12.2019.

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 було отримано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області № 99 о/с від 11.01.2021, за змістом якого її звільнено з ОВС згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 Г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України, з 11.01.2021.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року у справі №520/4514/21 було визнано незаконним та скасовано вказаний наказ та поновлено позивача на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області або на іншій рівнозначній посаді з 11.01.2021.

Також зазначила, що 26 листопада 2018 року у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 820/2640/18, вказано про те, що колегія судів вважає доведеним факт того, що позивач мала намір продовжувати службу в органах Національної поліції, про що склала відповідний рапорт та надала його безпосередньому керівнику, чим виконала вимоги Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про Національну поліцію.

11.12.2020 позивач звернулася на ім`я начальника ГУНП в Харківській області з проханням вирішити питання прийому її до Національної поліції з урахуванням судових рішень по справам №820/2640/18, 520/464/20 та відповідності умов значених п. 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію". Згідно відповіді на вищевказане звернення (лист ГУНП Харківській області від 04.01.2021 за №10/119/01/12-2020), з якою вона була ознайомлена під час судового засідання 02.06.2021 по справі №520/4514/21, їй стало відомо, що здійснити переведення її на службу в поліції на підставі пункту 9 розділу XI Закону України Про Національну поліцію або внести зміни до наказу ГУНП в Харківській області від 07.11.2015 неможливо, у зв`язку з тим, що передбачений вище Законом України тримісячний термін минув.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, звертає увагу на те, що позовні вимоги, які подані до суду були сформовані з урахуванням судових рішень по справам №820/2640/18, 520/464/20 та відповіді Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.01.2021 року № 10/119/01/12-2020 на її звернення, з якою вона була ознайомлена тільки під час судового засідання 02.06.2021 по справі №520/4514/21.

Зауважує, що згідно норм чинного законодавства не встановлений строк розгляду рапорту співробітника ОВС та вважає, що саме з дня ознайомлення з відповіддю начальника ГУ НП в Харківській області про відмову в прийнятті на службу до Національної поліції України згідно Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію" - 02.06.2021 й виникли спірні правовідносини між нею та відповідачем і було подано позов у межах строку звернення у відповідності до вимог КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила, що суди на момент розгляду справи у 2016 році - №820/3791/16 не мали інформації щодо рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 про намір проходити службу в поліції згідно Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію" та не допитували посадових осіб, які б могли підтвердити або спростувати факт існування цього рапорту, адже суд розглядав інший предмет позову - рапорт ОСОБА_1 від 10.06.2016, який було складено після судового рішення про перше поновлення в ОВС.

Надалі у справі, провадження в якій було відкрито у 2018 році - №820/2640/18, з метою повного та всебічного встановлення обставин вперше! було викликано до суду керівника органу, де ОСОБА_1 проходила службу - Начальника Київського РВ полковника ОСОБА_2 , який під час допиту повідомив «у 2015 році був начальником Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Йому, як керівнику, від співробітників відділу надавались рапорти щодо продовження служби в Національній поліції, серед наданих рапортів у період 3-4 листопада 2015 року був наданий і рапорт ОСОБА_1 , щодо продовження її служби в Національній поліції, який, після накладення резолюції, було передано до співробітника кадрового апарату відділу». Оцінивши ці докази суд зробив висновок: «колегія суддів вважає доведеним факт того, що позивач мала намір продовжувати службу в органах Національної поліції, про що склала відповідний рапорт та надала його безпосередньому керівнику, чим виконала вимоги Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію".

Також, у наступній справі, провадження в якій було відкрите у 2018 році - № 520/11720/18 до суду вдруге! було викликано до суду керівника органу, де ОСОБА_1 проходила службу - Начальника Київського РВ ОСОБА_2 , який під час допиту ще раз повідомив: «що одержував рапорт заявника від 03.11.2015, поставив резолюцію про відсутність заперечень, передав рапорт по команді працівникам РВ для подальшого оформлення, до керівництва ГУ МВСУ області рапорт особисто не подавав. Наголосив, що саме такі показання у якості свідка дав у засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №820/2640/18. Стверджував про правдивість і достовірність цих показань.».

Рішенням Харківського окружного адміністративного від 07.05.2019 по справі № 520/11720/18 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - Іванченка Павла Володимировича з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області».

Апелянт зауважила на цих важливих фактах, встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, які з невідомих причин були проігноровані судом першої інстанції, адже при наданні правової оцінки вищенаведеному, суд чомусь! упускає в рішенні дуже важливе, що було визначено по справах №820/2640/18 та №520/11720/18 - це доведення факту того, що позивач мала намір продовжувати службу в органах Національної поліції, про що склала відповідний рапорт та надала його безпосередньому керівнику, чим виконала вимоги Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію", суд упускає інформацію по допитах Начальника Київського РВ ОСОБА_2 , в яких він розповів про обставини подання ОСОБА_1 рапорту від 03.11.2015 про продовження її служби в Національній поліції, наявність фотокопії з резолюцією Начальника РВ ОСОБА_2 . Ці рішення є у додатках до позовної заяви, ця інформація вказана в тексті позовної заяви та відповіді на відзив.

Вважає, що судом першої інстанції було допущено суттєве порушення вимог ст. 242 КАС України щодо законного та обґрунтованого судового рішення, адже в оскаржуваному рішенні суд просто забув про доводи позивача, не дослідив та не надав належної оцінки тим фактичним обставинам, на яких будується її позов, мабуть саме головне, що вона могла довести у судах протистоячи наполегливим можливостям ВПЗ ГУНП в Харківській області на чолі з ОСОБА_3 , суд повністю обґрунтовує рішення на постанові по справі №820/3791/16, де було вказано, що «у строк, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а саме з 06 серпня 2015 року до 06 листопада 2015 року, від ОСОБА_1 заяви про прийняття її на службу до поліції не надходило». Рішення, в якому рапорт від 03.11.2015 про продовження служби в поліції не був предметом позову, обставини не досліджувалися, посадові особи - не допитувалися.

Окремо просить суд звернути увагу на ту обставину, що суд першої інстанції помилково ототожнив два різних рапорти, більш того можливо суд помилково вважає ці два різних рапорти одним і тим же документом: рапорт від 03.11.2015, розгляд обставин подання рапорту відбувалося в рамках справ №820/2640/18 та №520/11720/18; рапорт від 10.06.2016, був предметом позову по справі №820/3791/16

З огляду на вищевказане, вважає, що судом першої інстанції було прийнято незаконне та несправедливе судове рішення, де суд формально підійшов до своїх обов`язків повного та неупередженого дослідження доказів, що призвело до постановлення незаконного судового рішення. Суд першої інстанції не бажає давати оцінку поданим нею доказам у справі, упускає їх, ігнорує рішення судів, що набрали законної сили, повністю відсутня логіка та сприйняття процесів, які відбувалися, позиція суду першої інстанції повністю упереджена до позивача.

Крім того, зауважила, що у позовних вимогах не йдеться про призначення на посаду саме з 07.11.2015, суд помилково вважає це «казусом», адже виконання судового рішення безпосередньо пов`язане з моментом набрання ним законної сили, а отже внесення змін до наказу може відбутись і після набрання сили судовим рішенням та строк призначення до поліції буде вважатися з дати вступу рішенням в законну силу. Не вважає це аргументом, який може стати на заваді задоволення судом позовних вимог.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до 06.11.2015 проходила службу в ГУ МВСУ в Харківській області.

У зв`язку з ліквідацією міліції, на підставі законодавства, 03.11.2015 перебуваючи на посаді інспектора СКЗ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та, при цьому, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_1 звернулась з рапортом про намір проходити службу в поліції згідно з Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію". Разом з тим, 04.12.2015 нею було отримано поштою повідомлення Управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 за № 7/15242, згідно якого їй повідомлялось, що наказом ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 № 683 о/с вона звільнена з органів внутрішніх справ за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким - складом органів внутрішніх справ України, з 06.11.2015.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просила суд скасувати наказ Головного управління МВС України в Харківській області № 683 о/ с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ (яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років), за п. 64 п. «Г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, з 06.11.2015 р. з органів внутрішніх справ та поновити її в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ з 06.11.2015.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 по справі № 820/11945/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, 3-я особа Київський районний відділ Харківського міського управління Головного управління МВС України в Харківській області про скасування наказу, поновлення на роботі - задоволено. Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Харківській області від 06.11.2015 № 683 о/с у частині її звільнення. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з 06.11.2015.

В подальшому, 26.11.2018 ОСОБА_1 отримала витяг із наказу Головного управління МВС України в Харківській області від 17.10.2018 № 75 о/с, відповідно до якого її звільнено з ОВС, згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України, з 17.10.2018.

Не погодившись з вказаним наказом про звільнення, позивач звернулась з позовом до суду, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ГУ МВСУ в Харківській області від 17.10.2018 №75 о/с; поновити її в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області з 17.10.2018; визнати протиправною бездіяльність начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - ОСОБА_2 з приводу не передачі її рапорту від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва ГУ НП в Харківській області; зобов`язати ГУ НП в Харківській області вирішити питання з приводу прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Харківського окружного адміністративного від 07.05.2019 по справі № 520/11720/18 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії від 17.10.2018 № 75 о/с; поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ України з 18.10.2018; визнано протиправною бездіяльність начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - ОСОБА_2 з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язано начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - ОСОБА_2 відновити рапорт ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передати відновлений рапорт на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та ГУ НП в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України. Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Не погодившись з прийнятим рішенням ГУ МВСУ в Харківській області подано апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області по справі № 520/11720/18 задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 по справі № 520/11720/18 скасовано в частині зобов`язання начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - Іванченка Павла Володимировича відновити рапорт ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передачі відновленого рапорту на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області та зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України.

Ухвалено постанову, якою в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 знов звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Харківській області щодо недопущення майора міліції ОСОБА_1 , інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області до виконання службових обов`язків та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області працевлаштувати на службу до поліції ОСОБА_1 на посаду рівнозначну займаній посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області шляхом видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 закрито провадження у справі № 820/2640/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Харківській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити певні дії в частині зобов`язання ГУ НП в Харківській області працевлаштувати на службу до поліції ОСОБА_1 на посаду рівнозначну займаній посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області шляхом видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Мотивами закриття суд зазначив, що за своєю суттю: вимога "прийняти на службу" та "працевлаштувати" є за своєю суттю та в розумінні викладених позовних вимог - тотожними вимогами; позовна вимога заявлена ОСОБА_1 по справі є ідентичною позовній вимозі по справі № 820/3791/16, по якій є рішення суду, яке набрало законної сили.

На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі № 520/4514/21 наказом від 23.06.2021 № 107 о/с ОСОБА_1 була поновлена на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Дзержинського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВСУ в Харківській області з 11.01.2021.

11.12.2020 заявниця звернулася до ГУ НП в Харківській області з проханням вирішити питання прийому її до Національної поліції та відповідності умов визначених п. 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію".

Листом ГУ НП Харківській області від 04.01.2021 за № 10/119/01/12-2020 ОСОБА_1 було повідомлено, що здійснити переведення її на службу в поліцію на підставі пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» або внести зміни до наказу ГУ НП в Харківській області від 07.11.2015 неможливо, у зв`язку з тим, що передбачений Законом України «Про Національну поліцію» тримісячний термін минув.

Вважаючи, що вказаним листом порушено її право на проходження подальшої служби в Національні поліції України, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без задоволення, виходив з того, що без проведення спеціальної перевірки на відповідність вимогам до поліцейського, без дотримання спеціальної процедури, визначеної чинним законодавством не можна приймати заявницю на службу в поліцію, бо прийняття на неї (на службу) здійснюється тільки за умови відповідності вимогам до поліцейських (аналогічна позиція щодо необхідності перевірки на відповідність вимогам до поліцейського сформована у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року № 826/26698/15, постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року 640/11863/19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 580-VIII), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Гарантії професійної діяльності поліцейського закріплені у статті 62 Закону, зокрема, пунктом 5 частини 10 передбачено, що поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Водночас, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Приписами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований 06.08.2015 в газеті «Голос України» та, відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015.

Так, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у вказаному пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Зазначені особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного у вказаному пункті терміну на підставах, визначених Положенням.

Пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 включно. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Оскільки Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015, час відліку попередження працівників про можливе майбутнє звільнення відраховується саме з цієї дати.

За таких обставин, у термін з 06.08.2015 до 06.11.2015 працівники міліції, зазначені у цьому пункті мали можливість подати заяви про прийняття їх на службу до поліції.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , починаючи з 24 квітня 2002 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 09 листопада 2011 року проходила службу в Київському РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення.

Наказом Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області від 13 березня 2015 року № 28 о/с позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 22 лютого 2015 року по 30 вересня 2017 року.

Обставини проходження позивачем публічної служби в органах внутрішніх справ України досліджувались судами у межах справ №820/11945/15, №820/3791/16, №820/2640/18, 520/11720/18, 520/464/20, 520/4514/21.

Так, у справі №820/11945/15 позивач заявляла вимоги про скасування наказу ГУ МВС України в Харківській області № 683 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 , інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ (яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років), за п. 64 п. "г" Положення з про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, з 06.11.2015 з органів внутрішніх справ та поновлення її в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ з 06.11.2015. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 скасовано наказ ГУ МВСУ в Харківській області № 683 о/с від 06.11.2015 у частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено останню на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області з 06.11.2015.

У межах справи № 820/3791/16 позивач заявляла вимоги про визнання протиправною відмови ГУ НП в Харківській області, щодо переведення майора міліції ОСОБА_1 (М-122611), інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області на службу до Національної поліції та зобов`язання ГУ НП в Харківській області прийняти на службу до поліції ОСОБА_1 на посаду рівнозначну посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області шляхом видання наказу про призначення від 16.06.2016. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2016 та постановою Верховного Суду від 28.03.2018, у позові відмовлено.

У межах справи №820/2640/18 позивач заявляла вимоги про визнання протиправними дій Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області щодо недопущення майора міліції ОСОБА_1 , інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області до виконання службових обов`язків та зобов`язання ГУ НП в Харківській області працевлаштувати на службу до поліції ОСОБА_1 на посаду рівнозначну займаній посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області шляхом видання наказу про призначення на посаду поліцейського. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2018, закрито провадження у справі в частині зобов`язання ГУ НП в Харківській області працевлаштувати на службу до поліції ОСОБА_1 на посаду рівнозначну займаній посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області шляхом видання наказу про призначення на посаду поліцейського. Роз`яснено учасникам справи, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018, у задоволенні адміністративного позову про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

У межах справи № 520/11720/18 позивач заявляла вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ МВСУ в Харківській області №75 о/с від 17.10.2018 року про звільнення, згідно з п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та відповідно до ст. 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України майора міліції ОСОБА_1 (М-12226111), інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВСУ в Харківській області з 17.10.2018; поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВСУ в Харківській області з 17.10.2018; визнання протиправною бездіяльності начальника Київського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВСУ в Харківській області - ОСОБА_2 з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва ГУ НП в Харківській обл.; зобов`язання ГУ НП в Харківській області вирішити питання з приводу прийняття ОСОБА_1 до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВСУ в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії №75 о/с від 17.10.2018. Поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ України з 18.10.2018. Визнано протиправною бездіяльність начальника Київського районного відділу Харківського міського управління ГУМВСУ в Харківській області - Іванченка П. В. з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва ГУ МВСУ в Харківській області та ГУ НП в Харківській області. Зобов`язано начальника Київського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВСУ в Харківській області - ОСОБА_2 відновити рапорт ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передати відновлений рапорт розгляд керівництва ГУ МВСУ в Харківській області та ГУ НП в Харківській області. Зобов`язано ГУ МВСУ в Харківській області та ГУ НП в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 по справі № 520/11720/18 скасовано в частині: зобов`язання начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - Іванченка Павла Володимировича відновити рапорт ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передачі відновленого рапорту на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України. Ухвалено постанову, якою в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 по справі № 520/11720/18 скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ з 18 жовтня 2018 року. Ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги задоволено. Поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 18.10.2018. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 по справі № 520/11720/18 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі №520/11720/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №520/11720/18 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Начальника Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Іванченко П.В. про скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії.

Листом № 8754/119/05/12-2019 від 11.12.2019 Головне управління МВС України в Харківській області повідомило ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі № 520/11720/18 наказом ГУ МВС України в Харківській області № 86 о/с від 11.12.2019 позивача поновлено в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 18.10.2018. Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі № 520/11720/18 виконана в повному обсязі. Також, вказано, що відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Київський районний відділ Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 12.06.2018 припинений, як юридична особа. На підставі викладеного, наказом ГУ МВС України в Харківській області № 86 о/с від 11.12.2019 ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України та пункту 64 "Г" (через скорочення штатів).

У межах справи № 520/464/20 позивач заявляла вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 86 о/с від 11.12.2019 в частині, якою звільнено згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України майора міліції ОСОБА_1 /М-122611/, інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 11.12.2019; визнання незаконним та скасування наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 86 о/с від 11.12.2019 в частині, якою поновлено майора міліції ОСОБА_1 /М-122611/ в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 11.12.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2020, визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області № 86 о/с від 11.12.2019 в частині, якою звільнено згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України майора міліції ОСОБА_1 (М-122611), інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 11.12.2019. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області № 86 о/с від 11.12.2019 в частині, якою поновлено майора міліції ОСОБА_1 (М-122611) в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 11.12.2019.

У межах справи № 520/4514/21 позивач заявляла вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 99 о/с від 11.01.2021, в частині якою звільнено згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 Г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України майора міліції ОСОБА_1 /М-122611/, інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 11.01.2021 року; поновлення майора міліції ОСОБА_1 /М-122611/ на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області або на іншій рівнозначній посаді з 11.01.2021 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, б. 5, м. Харків, 61002) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області № 99 о/с від 11.01.2021, в частині звільнення згідно з п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 Г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України майора міліції ОСОБА_1 /М-122611/, інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 11.01.2021 року. Поновлено майора міліції ОСОБА_1 /М-122611/ на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області або на іншій рівнозначній посаді з 11.01.2021 року. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 /М-122611/ на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області або на іншій рівнозначній посаді з 11.01.2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі № 520/4514/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 520/4514/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі № 520/4514/21 наказом від 23.06.2021 № 107 о/с ОСОБА_1 була поновлена на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Дзержинського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВСУ в Харківській області з 11.01.2021.

11.12.2020 заявниця звернулася до ГУ НП в Харківській області з проханням вирішити питання прийому її до Національної поліції у відповідності до умов визначених п. 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію".

Листом ГУ НП Харківській області від 04.01.2021 за № 10/119/01/12-2020 ОСОБА_1 було повідомлено, що здійснити переведення її на службу в поліцію на підставі пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» або внести зміни до наказу ГУ НП в Харківській області від 07.11.2015 неможливо, у зв`язку з тим, що передбачений Законом України «Про Національну поліцію» тримісячний термін минув. Повідомлено, що згаданий у зверненні рапорт від 03.11.2015 в матеріалах особової справи відсутній.

У межах даної справи, позивач оскаржує бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягала у незабезпеченні належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року, яким позивач повідомила про свій намір продовжити службу в органах Національної поліції України.

Водночас за правилами частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд, отримавши позов, зобов`язаний з`ясувати, чи має місце порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 464/5990/16-а).

Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що у справах № 820/2640/18 та № 520/11720/18 було доведено факт того, що вона мала намір продовжувати службу в органах Національної поліції про що склала відповідний рапорт та надала його безпосередньому керівнику, чим виконала вимоги Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", проте Головним управлінням Національної поліції в Харківській області не забезпечено належного розгляду цього рапорту, а отже відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Колегія суддів вважає хибними такі доводи скаржника, з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 47 Закону України Про Національну поліцію, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України Про Національну поліцію, призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною першою статті 51 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

За правилом встановленим частиною першою статті 52 Закону України Про Національну поліцію, з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі конкурс).

Приписами частини сьомої статті 52 Про Національну поліцію передбачено, що конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

Отже, Законом України Про Національну поліцію встановлено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, яка вимагає вчинення певних дій з боку осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також з боку посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Колегія суддів наголошує, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 464/5990/16-а).

У постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 у справі № 820/2640/18, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції зокрема зазначив, що в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції було допитано у якості свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що у 2015 році був начальником Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Йому, як керівнику, від співробітників відділу надавались рапорти щодо продовження служби в Національній поліції, серед наданих рапортів у період 3-4 листопада 2015 року був наданий і рапорт ОСОБА_1 щодо продовження її служби в Національній поліції, який, після накладення резолюції, було передано до співробітника кадрового апарату відділу. Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт того, що позивач мала намір продовжувати службу в органах Національної поліції, про що склала відповідний рапорт та надала його безпосередньому керівнику, чим виконала вимоги Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані докази передачі рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року, яким позивач повідомила про свій намір продовжити службу в органах Національної поліції України, саме на розгляд керівництва Головного управління Національної поліції в Харківській області для належного розгляду.

В свою чергу відповідач у листі № 10/119/01/12-2020 від 04.01.2021, наданому на звернення позивача від 11.12.2020, зазначив, що згаданий у зверненні рапорт від 03.11.2015 в матеріалах особової справи відсутній.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення судовим рішенням наміру позивача продовжувати службу в органах Національної поліції, складання нею відповідного рапорту та надання його безпосередньому керівнику, не підтверджує сам факт передачі такого рапорту до Головного управління Національної у Харківській області.

За умов відсутності факту передачі на розгляд керівництва Головного управлінні Національної поліції в Харківській області зазначеного рапорту, відповідач був позбавлений можливості вчинити дії щодо його належного розгляду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва ГУ НП в Харківській області; зобов`язання ГУ НП в Харківській області вирішити питання з приводу прийняття ОСОБА_1 до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" вже були предметом судового розгляду у межах справи № 520/11720/18.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 520/11720/18, окрім іншого, було визнано протиправною бездіяльність начальника Київського районного відділу Харківського міського управління ГУМВСУ в Харківській області - Іванченка П.В. з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва ГУ МВСУ в Харківській області та ГУ НП в Харківській області. Зобов`язано начальника Київського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВСУ в Харківській області - ОСОБА_2 відновити рапорт ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передати відновлений рапорт на розгляд керівництва ГУ МВСУ в Харківській області та ГУ НП в Харківській області. Зобов`язано ГУ МВСУ в Харківській області та ГУ НП в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 по справі № 520/11720/18, зокрема, скасовано в частині зобов`язання начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - Іванченка Павла Володимировича відновити рапорт ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передачі відновленого рапорту на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України. Ухвалено постанову, якою в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Враховуючи викладене, судом не встановлено бездіяльності з боку відповідача щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 03.11.2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України, а отже позовні вимоги в цій частині є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області, щодо не включення до наказу від 07.11.2015 № 42о/с відомостей про ОСОБА_1 , яка виявила бажання проходити службу в Національній поліції України; зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу від 07.11.2015 № 42о/с шляхом його доповнення відомостями про прийняття на службу до Національної поліції в Харківській області майора міліції ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в Національній поліції України, колегія суддів зазначає, що такі позовні вимоги є похідними вимогами, а тому також не підлягають задоволенню.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року по справі № 520/11895/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 по справі № 520/11895/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва