Справа № 160/6327/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 вересня 2023 року Справа №160/6327/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі матеріали заяви представника ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення у справі №160/6327/22 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код: ЄРДПОУ: 21910427) про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 року позовну заяву задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 на визначений банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ «Ощадбанк», викладену у листі № 38382-32628/М-01/8-0400/21 від 01.11.2021 року.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати пенсійні кошти ОСОБА_1 на визначений банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ «Ощадбанк».

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

23 серпня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву представника ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення у справі №160/6327/22.

В обґрунтування заяви зазначає, що всупереч судовому рішенню від 07 вересня 2022 року відповідач не виплачує позивачу пенсію на визначений у судовому рішенні рахунок.

Станом на дату постановлення цієї ухвали від відповідача не надходили пояснення щодо цієї заяви.

Дослідивши матеріали заяви, при її вирішенні суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно ч. 3 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Частиною п`ятою ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Зі змісту вказаних вище норм вбачається, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 14.07.2022 року у справі №295/9823/21.

Судом встановлено підстави для повернення цієї заяви заявника в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, всупереч п. 7 та 8 ч. 2 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України заявником не зазначено належним чином інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Суд зазначає, що надана разом з цієї заявою копія заяви про примусове виконання рішення суду від 22.08.2023 року №7596 не підтверджує інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки відсутні докази її подання або направлення до органів державної виконавчої служби. Факт складання заяви та факт її подання є різними обставинами, які не є тотожними та можуть існувати окремо один від одного. Позивачем ані в тексті заяви, ані за змістом наданих додатків до заяви не надано інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки не підтверджено факт такого пред`явлення як такого. З цих же підстав є невиконаним і п. 8 ч. 2 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання якого передбачає зазначення відомостей про відповідне виконавче провадження (дату початку, номер виконавчого провадження тощо).

Визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.

Указана стаття (383 Кодексу адміністративного судочинства України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV Кодексу адміністративного судочинства України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2021 року у справі №9901/235/20.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду здійснила правозастосування, за змістом якого звернення до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, коли не використано можливість виконання рішення суду на підставі Закону №1404-VIII, є передчасним.

В цій справі заявником не підтверджено не лише невикористання вимог Закону №1404-VIII, а й факт звернення виконавчого листа до примусового виконання.

У постанові від 10 липня 2023 року у справі №9901/988/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, пов`язане саме з оскарженням дій та бездіяльності відповідача при примусовому виконанні судового рішення, на користь чого свідчать приписи пунктів 6-8 частини другої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими позивач має зазначити у заяві, зокрема: відомості про набрання рішенням законної сили; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформацію про хід виконавчого провадження. Тобто перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України починається із дати, коли особа-позивач дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними з примусовим виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду по справі №990/23/22 від 15.03.2023 року.

Отже, судом встановлено невідповідність заяви позивача вимогам п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв`язку з чим заяву належить повернути згідно ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, ухвала постановлена в перший робочий день судді 06 вересня 2023 року.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 294, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення у справі №160/6327/22 повернути заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко