Справа № 280/1105/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 серпня 2023 року 10 год. 35 хв.Справа № 280/1105/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., за участі секретаря судового засідання Демченко А.Е. та сторін

від позивача: адвокат Насонова М.С.,

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Насонова Марина Сергіївна (69069, м. Запоріжжя, пров. Моторний, буд. 13, РНОКПП НОМЕР_1 )

до - Військоовї частини НОМЕР_2

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Міністерсва оборони України, військової частини НОМЕР_2 у якій позивач просить суд визнати дії відповідача противправними та забов`язати вчинити певні дії а саме:

1) визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк пропущений строк звернення до суду;

2) визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною;

3) визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік;

4) визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати додаткової відпустки учасника бойових дій;

5) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату додаткової відпустки учасника бойових дій;

6) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби за період по 29.07.2019 116 % від посадового окладу;

7) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату надбавки за особливості проходження служби 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 29.07.2019.

Пізніше 14 червя 2023 року позивач звенувся до Запорізького окружного адміністративного суду з уточненою заявою у якій позивач вказав що Згідно із витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 29.07.2019 № 2, його сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця 3-го механізованого відділення 1-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 1го механізованого батальйону звільнено у відставку наказом командира військової частини НОМЕР_2 та посилався на ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я.

За цим наказом вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально -побутових питань за 2019 р. передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260 не виплачена. Також зазначено:

- виплатити грошову компенсацію за 15 діб невикористаної відпустки за 2018 рік;

- виплатити грошову компенсацію за 17 діб невикористаної відпустки за 2019 рік.

Станом, на дату подання позовної заяви до Запорізького окружного адміністративного суду зазначені грошові компенсації не виплачені.

03 липня 2023 року за вх. № 27723 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник просить суд у задоволені позовних вимог відмовити.

У відзиві представник відповідача зазначає наступне. Відповідач вказує, що відповідач повністю виконав зобов`язання перед позивачем щодо нарахування та виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби за період по 29.07.2019 116 % від посадового окладу.

Відповідач посністю виконав зобов`язання перед позивачем щодо нарахування та виплати надбавки за особливості проходження служби 65 %.

Відповідач посністю виконав зобов`язання перед позивачем щодо нарахування та виплати грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік.надбавки за особливості проходження служби 65 %.

У відповідача відсутні законні підстави для нарахування та виплати додаткової відпустки.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Згідно до ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 6 Порядку № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у вересні 2017 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України - не було. А Порядок № 1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки.

11 липня 2023 року за вх. № 29375 до суду надійшов відповідь на відзив, в якому позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у письмовому відповіді на відзив.

У судовому засіданні 08 серпня 2023 р. представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, заяв та клопотань до суду не надсилав.

У відкритому судовому засіданні 08 серпня 2023 р. судом проголошено ступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Щодо поновлення процесуального строку для подання позовної заяви.

Позивач неодноразово звертався, до військової частини НОМЕР_2 , Міністра оборони України, до Голові Верховної ради України, до Президента України, але відповіді не надходили.

- 25.06.2021 заява до Командира в/ч НОМЕР_2 ;

- 20.07.2021 заява до Командира в/ч НОМЕР_3 ;

- 28.05.2022 заява до Міністра оборони;

- 02.09.2022 заява до Міністра оборони

- 25.07.2022 за вих. 613/792 позивачу надійшов лист від військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України. Яким позивача було повідомлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.07.2019 № 222, при звільненні розрахунок зі мною проведено в повному обсягу, окрім виплат грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як часнику бойових дій за 2016 - 2019 роки та рекомендовано звернутись до суду, який прийме відповідне рішення, та після набрання законної сили рішення суду позивачу буде виплачена компенсація.

У позовній заяві позивач просив суд про наступне:

1) визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо:

- не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- невиплати грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік;

- не нарахування та невиплати додаткової відпустки учасника бойових дій;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату:

- додаткової відпустки учасника бойових дій;

- щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби за період по 29.07.2019 116 % від посадового окладу;

- надбавки за особливості проходження служби 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 29.07.2019;

- грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік;

3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату індексації на:

- додаткову відпустку учасника бойових дій;

- щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 29.07.2019 116 % від посадового окладу;

- надбавку за особливості проходження служби 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 29.07.2019;

- грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік.

В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на законом України «Про відпустки» встановлено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Також, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Окрім цього, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасникам бойових дій надаються пільги з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Якщо спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням з військової служби виникають в особливий період, то слід зазначити, що особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Проте, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Водночас, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому п. 14 ст. 10-1 вказаного Закону, військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям - жінкам, які мають дітей. Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, військовослужбовець, який набув статус учасника бойових дій під час особливого періоду, має таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Тому, Верховний Суд 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 зазначив, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Також, слід зазначити, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Більше того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 620/4218/18 дійшла висновку, що у випадку звільнення військовослужбовця, йому виплачується компенсація за всі невикористанні ним відпустки, передбаченні ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому право на отримання таких виплат не обмежується будь - яким строком.

Отже, станом на сьогоднішній день у позивача перед відповідачем виникла заборгованість по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні у справі № 755/10947/17 від 30 січня 2019 року зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Тому, на підставі вищенаведеного, та відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач вважає що особи, які мають стату учасника бойових дій мають право на додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. У разі не використання можливості піти у відпустку, така особа має право на грошову компенсацію.

Таким чином, у рік звільнення військовослужбовців зі служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Тобто, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

А тому на час прийняття наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу, підлягає до нарахування та виплати грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також, статус учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Якщо демобілізований працівник отримав посвідчення учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни), то після його надання роботодавцю він матиме право на «військову» відпустку. Причому неважливо, працює він за основним місцем роботи чи за сумісництвом. Право на таку відпустку передбачене статтею 77 - 2 Кодекс законів про працю України і статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон про відпустки).

Відповідно до статті 162 Закону про відпустки учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають право на додаткову оплачувану відпустку (далі - додаткова відпустка учасника бойових дій). Тривалість такої відпустки становить 14 календарних днів на рік.

Додаткова відпустка учасника бойових дій не належить до щорічних відпусток.

Норми Закону про відпустки, передбачені для щорічних відпусток, на неї не поширюються. Тому, надаючи додаткову відпустку учасника бойових дій, роботодавець зобов`язаний ураховувати деякі особливості:

Відповідно до пункту 17, 18 та пункту 19 статті 101 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період під час дії воєнного стану надання військовослужбовцям відпусток припиняється, крім:

- відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

- відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами;

- відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням)

- відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово - лікарської комісії.

Додаткова відпустка учасника бойових дій надається за календарний рік. Причому право працівника на додаткову відпустку учасника бойових дій повної тривалості не залежить від відпрацьованого часу в такому календарному році. Так, відпрацювавши один робочий день у поточному календарному році, працівник матиме право на таку відпустку повної тривалості - 14 календарних днів;

надається понад щорічні основну та додаткову відпустки;

має бути використана працівником протягом календарного року. Якщо працівник не реалізував своє право на таку відпустку в поточному році, перенесення її на наступний не допускається;

початок якої припадає на один рік (наприклад, 2018-й), а закінчення на наступний (2019-й), вважається відпусткою за той рік, на який припадає її початок (тобто за 2018-й). Тому у 2019 році такий працівник матиме право на додаткову відпустку учасника бойових дій повної тривалості - 14 календарних днів;

не може бути перенесена або продовжена з причин, зазначених у стаття 11 Закону про відпустки, у тому числі й у зв`язку з хворобою працівника, що збіглася з періодом додаткової відпустки учасника бойових дій;

не продовжується на святкові та неробочі дні, що припадають на період такої відпустки. Такі дні включають до тривалості додаткової відпустки та оплачують у загальному порядку;

може бути використана працівником як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, за наявності документів, що підтверджують право на неї (наприклад, посвідчення учасника бойових дій).

Додаткова відпустка учасникам бойових дій - це оплачувана відпустка. Розрахунок суми відпускних проводять згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, виходячи із заробітку за останні 12 календарних місяців роботи.

У разі невикористання військовослужбовцями учасниками бойових дій щорічної основної або додаткової відпустки у рік звільнення виплачується грошова компенсація - це зазначено в пункті 14 статті 10 - 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд своїм рішенням від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18 зазначає, що норми закону не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання в році звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період.

Рапорт позивач не подавав, а заяви неодноразово направляв, що підтверджується додатком до Позовної заяви.

Також, у витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_2 від 29.07.2019 № 222 зазначено:

Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, рішення Міністра оборони України від 28.12.2018 № 248/9240 виплатити:

- щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 29.07.2019 116 % від посадового окладу;

- надбавку за особливості проходження служби 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 29.07.2019.

Станом, на дату подання позовної заяви до суду не виплачено.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема в спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні підлягають задоволенню частково.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військоовї частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; адреса для листування: Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " 49006, м. Дніпро, вул. Н. Алексєєнко, 42) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною.

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової відпустки учасника бойових дій.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату додаткової відпустки учасника бойових дій за період з 2016 по 2019 роки - ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення за кожен повний календарний рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату індексації на додаткову відпустку учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату індексації на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлене у повному обсязі та підписане суддею 15 серпня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький