Справа № 140/3931/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/3931/23 пров. № А/857/9080/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року (прийняту в м. Луцьку суддею Ксензюком А. Я.; дата складення ухвали в повному обсязі не вказана) про закриття провадження в адміністративній справі № 140/3931/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позов та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ НП у Волинській області) з приводу не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні за скороченням штатів або проведенням організаційних з органів поліції 05.03.2021;

- стягнути з ГУ НП у Волинській області на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 394 100, 19 грн з урахуванням податків та зборів та раніше виплачених сум;

- стягнути з ГУ НП у Волинській області, визнавши протиправною бездіяльність ГУ НП у Волинській області з приводу не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні за скороченням штатів або проведенням організаційних з органів поліції 05.03.2021, на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року було відкрите провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.

07 квітня 2023 року на адресу суду від ГУ НП у Волинській області одночасно відзивом на позовну заяву надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку тим, що ОСОБА_1 24.05.2022 вже звертався з аналогічним позовом до суду та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 в адміністративній справі № 140/4025/22 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у Волинській області щодо не проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні за скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - з 05 березня 2021 року.

Стягнуто з ГУ НП у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 06 березня 2021 року по 27 квітня 2022 року), з урахуванням висновку суду.

Стягнуто з ГУ НП у Волинській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Також судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року в справі №140/4025/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 140/4025/22 скасовано у частині стягнення з ГУ НП у Волинській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 06 березня 2021 року по 27 квітня 2022 року.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на його користь з ГУ НП у Волинській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 березня 2021 року по 28 квітня 2022 року в розмірі 55 739,40 грн.

В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року в справі № 140/4025/22 залишено без змін.

Позаяк судовим рішення в справі № 140/4025/22, яке набрало законної сили, вже надано оцінку бездіяльності ГУ НП у Волинській області щодо не проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні за скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - з 05 березня 2021 року, ухвалою від 08 травня 2023 року Волинський окружний адміністративний суд задовольнив клопотання ГУ НП у Волинській області про закриття провадження у справі.

Закрив провадження в адміністративній справі № 140/3931/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення відшкодування моральної шкоди, оскільки вже є рішення суду, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованою і немотивованою. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і скерувати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позовна заява в адміністративній справі № 140/4025/21 була подана в зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні тривалістю 419 днів, а підставами для позову була затримка розрахунку ГУ НП у Волинській області при його звільненні, яка здійснена 28.04.2022. Розрахунок був здійснений на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 в адміністративній справі № 140/6609/21.

А позовна заява у справі № 140/3931/23 була подана в зв`язку із затримкою розрахунку при його звільненні терміном 711 днів. Бо остаточний розрахунок ГУ НП у Волинській області з ним здійснило лише 14.02.2023 на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 140/6609/21.

Відповідно підстави звернення різні, позовні вимоги різні, предмет звернення різний, бо у справі № 140/4025/22 дата остаточного розрахунку є 28.04.2022, а предметом позову була затримка із розрахунком при звільненні у 419 днів. У справі № 140/3931/23 дата остаточного розрахунку є 14.02.2023, а затримка з розрахунком при звільненні складає 711 днів.

Тобто, в справах № 140/4025/22 і № 140/3931/23 дати остаточного розрахунку різні, строк затримки розрахунку різний; спільними є лише позивач і відповідач, проте це не є підставами для закриття провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу вказаних правових норм видно, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом частини другої статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2912цс16.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України.

Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Як було встановлено судами в адміністративній справі № 140/4025/22, ГУ НП у Волинській області не здійснило своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні (05 березня 2021 року).

Зокрема, відповідач здійснив виплату нарахованих позивачу сум не в день його звільнення, а здійснював такі виплати частинами: 22.03.2021 3333,17 грн, 27.04.2021 480 грн, 24.05.2021 7997 грн, 29.06.2021 98051,98 грн, що підтверджується наданими сторонами апеляційному суду витягом з карткового рахунку позивача та документами на перерахування позивачу заборгованих сум.

Також, на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року в адміністративній справі № 140/6609/21 відповідач зобов`язаний був виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час та індексацію грошового забезпечення.

Остаточна виплата даних сум, які є складовою частиною грошового забезпечення поліцейського, була здійснена позивачу лише 28 квітня 2022 року, що не заперечується сторонами та підтверджується наданими ними доказами.

У зв`язку із зазначеним, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року, зі змінами відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року, було стягнуто з ГУ НП у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 березня 2021 року по 28 квітня 2022 року в розмірі 55 739 грн 40 коп.

Надалі, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року в адміністративній справі № 140/6609/21 було, зокрема, зобов`язано ГУ НП у Волинській області встановити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 :

- премію, як частину грошового забезпечення, з 01.11.2020 по 05.03.2021 включно, відповідно до поданих списків керівників структурних підрозділів та відділів (відділень) поліції із пропозиціями щодо преміювання особового складу, з урахуванням виплачених сум;

- додаткову доплату згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за періоди червня, серпня і вересня 2020 року, січня 2021 року, виходячи із граничного розміру 50 відсотків грошового забезпечення, із урахуванням виплачених сум;

- матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік, згідно поданого ним рапорту, із урахуванням виплачених сум.

Також було зобов`язано ГУ НП у Волинській області розглянути рапорти ОСОБА_1 про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, що подані ним в лютому 2021 року під час служби в поліції, з інформуванням в установленому порядку про результати їх розгляду.

Відповідно до вказаного рішення позивачу було нараховано і виплачено 14 лютого 2023 року кошти в сумі 43 620 грн 19 коп.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, зокрема того, що після ухвалення рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні період затримки розрахунку при звільненні продовжувався і закінчився лише 14 лютого 2023 року.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17 та Верховним Судом у постанові від 03 травня 2022 року в справі № 753/10912/20.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не встановив належним чином обставини, що мають значення для справи, а тому висновок суду про закриття провадження у цій справі є помилковим та суперечить завданню адміністративного судочинства.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України чим обмежив доступ позивачу до суду.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування судом обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, а тому оскаржувану ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року про закриття провадження в адміністративній справі № 140/3931/23 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 04 вересня 2023 року.