Справа № 400/5848/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/5848/22

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 23.05.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Танасогло Т.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі №400/5848/22 за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

У С Т А Н О В И В:

21.12.2022 Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просило суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг в сумі 10249,60грн, з яких: 1683,30 грн. - акцизний податок з реалізації суб`єктом господарювання торгівлі підакцизних товарів, 8566,30 грн. єдиний податок з фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган вказував про наявність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 узгодженої сими податкової заборгованості у загальному розмірі 10249,60грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі №400/5848/22 у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що в позовній заяві податковий орган просить стягнути податковий борг на користь Державного бюджету України, тоді як єдиний податок та акцизний податок належать до місцевих податків та підлягають стягненню до відповідного бюджету місцевого самоврядування.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 рахується податковий борг у загальному розмірі 10249,60грн., який підлягає стягненню в судовому порядку. При цьому, на думку скаржника, зазначення в прохальній частині позовної заяви про стягнення такого податкового боргу на користь Державного бюджету України не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Як зауважує податковий орган, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даної справи, адже наявні усі законодавчо передбачені підстави для стягнення узгодженої суми податкової заборгованості.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 20.04.2010 зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11).

22.12.2011 ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Врадіївському районі подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2012.

Апеляційним судом з`ясовано, що ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу подано декларації акцизного податку, а саме: за листопад 2019 року (від 20.12.2019), у якій відповідачкою самостійно визначено суму акцизного податку в розмірі 30грн.; за грудень 2019 року (від 16.01.2020), у якій відповідачкою самостійно визначено суму акцизного податку в розмірі 39грн.; за січень 2020 року (від 17.02.2020), у якій відповідачкою самостійно визначено суму акцизного податку в розмірі 38грн.; за лютий 2020 року (від 12.03.2020), у якій відповідачкою самостійно визначено суму акцизного податку в розмірі 32грн.; за березень 2020 року (від 09.04.2020), у якій відповідачкою самостійно визначено суму акцизного податку в розмірі 35грн.; за квітень 2020 року (від 06.05.2020), у якій відповідачкою самостійно визначено суму акцизного податку в розмірі 58грн.

Загальна сума акцизного податку за вищевказаною податковою звітністю становить 232грн.

Судом апеляційної інстанції установлено, що за результатом проведення перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області складено акт від 01.10.2019 №8/14-2-54-06-36, у якому встановлено порушення ОСОБА_1 вимог п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України (строк подання податкової декларації).

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 07.11.2019 № щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій по акцизному податку з реалізації суб`єктом господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 1530грн.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень своєчасно було надіслано на адресу відповідачки та отримано останньою 26.11.2019, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Також, за наслідком проведення перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області складено акт від 28.10.2020 №478/14-29-04-25/ НОМЕР_1 , у якому встановлено порушення ОСОБА_1 строку сплати суми грошового зобов`язання з акцизного податку з реалізації суб`єктом господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на суму 105грн.

На підставі означеного акту перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 04.12.2020 № щодо визначення суми штрафу в розмірі 21грн. (20% від простроченої суми грошового зобов`язання 105грн.)

Вказане рішення суб`єкта владних повноважень своєчасно було надіслано на адресу відповідачки, однак у зв`язку із неможливістю його вручення адресату було повернуто органом поштового зв`язку до відправника із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Таким чином, апеляційним судом з`ясовано, що з урахуванням часткової сплати в розмірі 105грн., нарахування пені в розмірі 5,30грн., загальна сума грошового зобов`язання по акцизного податку з реалізації суб`єктом господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів становить 1683,30грн.

Крім того, колегією суддів з`ясовано, що за наслідками проведення перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області складено акт №177/14-29-54-05-36/ від 27.02.2020 у якому встановлено порушення ОСОБА_1 строку сплати суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 13720,60грн.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № щодо визначення ОСОБА_1 штрафу в розмірі 6860,30грн. (50% від простроченої суми грошового зобов`язання 13720,60грн.).

Означене рішення суб`єкта владних повноважень своєчасно було надіслано на адресу платника податку та отримано останнім 07.04.2020, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Загальний розмір податкового боргу ФОП ОСОБА_1 по єдиному податку з фізичних осіб становить 8566,30грн, з яких 8566,01 грн недоїмка, 0,29грн. пеня, що підтверджується наявними у матеріалах справи відповідним розрахунком (а.с.13) та витягом з інтегрованої картки платника (а.с.19-21).

У зв`язку із наявністю у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу, ГУ ДПС у Миколаївській області 27.12.2019р. сформовано податкову вимогу №135161-54.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень було надіслано на адресу платника податку та отримано адресатом 21.01.2020.

Проте, визначену у податковій вимозі від 27.12.2019 №135161-54 суму податкового боргу ФОП ОСОБА_1 добровільно у визначені вимогами податкового законодавства строки сплачено не було.

Означене послугувало підставою для звернення Головного управління ДПС у Миколаївській області до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно із підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із абзацом першим пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до абзацу другого пункту 42.5 статті 45 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як установлено колегією суддів, усі податкові повідомлення-рішення та податкова вимога своєчасно та в належний спосіб були надіслані на адресу ФОП ОСОБА_1 .

Доказів їх оскарження, або сплати визначених у них сум грошових зобов`язань (штрафів), матеріали справи не містять.

У матеріалах справи немає також доказів сплати податкового боргу, визначеного в податковій вимозі.

Отже, з урахуванням установлених фактичних обставин справи в системному зв`язку із законодавчими приписами, колегія суддів дійшла висновку, що за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг у загальному розмірі 10249,60грн, з яких: 1683,30 грн. акцизний податок з реалізації суб`єктом господарювання торгівлі підакцизних товарів, 8566,30 грн. єдиний податок з фізичних осіб, який підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до п.п.10.1.2 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України єдиний податок належить до місцевих податків.

Пунктом 10.5 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що зарахування місцевих податків та зборів до відповідних бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Згідно із пунктами 16 і 19 частини першої статті 64, пункту 7 і 203 частини першої статті 69 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів відповідно міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, а також міст районного значення, сільських, селищних бюджетів належать відповідно акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, а також місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з Податковим кодексом України.

Відповідно до пунктів 16 і 19 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать відповідно:

- акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів;

- місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з Податковим кодексом України.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та єдиний податок, як місцевий податок, належать до доходів загального фонду бюджетів місцевого самоврядування.

Отже, акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та єдиний податок, підлягають стягненню до відповідного бюджету місцевого самоврядування.

З урахуванням такого висновку, а також з огляду на те, що в прохальній частині позовної заяви ГУ ДПС у Миколаївській області просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг по акцизному податку з реалізації суб`єктом господарювання торгівлі підакцизних товарів і єдиному податку, зокрема, до Державного бюджету України, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції уважає таку позицію окружного адміністративного суду правильною.

До того ж, колегія суддів додатково зауважує наступне.

Відповідно до ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно із п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Колегія суддів вказує, що реалізувати передбачене вищенаведеною законодавчою нормою право податковий орган може шляхом звернення до суду, у тому числі, з відповідним адміністративним позовом.

При цьому, у такому позові суб`єкт владних повноважень обирає належний і ефективний спосіб захисту.

Належний спосіб захисту це спосіб, який прямо передбачений законом або спеціальною нормою, аналіз якої дозволяє обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Обрання позивачем при зверненні до суду неналежного та/або неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, за наслідками дослідження змісту прохальної частини позовної заяви, апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що обраний податковим органом спосіб захисту не відповідає критеріям належності та ефективності, адже податковий борг, який суб`єкт владних повноважень просить суд стягнути із суб`єкта господарювання, включає в себе виключно місцеві податки, які належать до доходів загального фонду бюджетів місцевого самоврядування.

Колегія суддів вказує, що податковий борг, який рахується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , підлягає стягненню до відповідного бюджету місцевого самоврядування, а не до Державного бюджету України.

Отже, визначення позивачем в адміністративному позові спрямування стягнення податкового боргу до Державного бюджету України не є належним та ефективним способом захисту, результатом якого є негативний для податкового органу висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів скаржника стосовно виходу за межі позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що положення ч.2 ст.9 КАС України у даному випадку застосуванню не підлягають, адже позивачем у справі виступає саме суб`єкт владних повноважень.

Не є юридично спроможними також твердження позивача про те, що суд першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі мав залишити позовну заяву без руху, з урахуванням наступного.

Обґрунтовуючи вказаний довід податковий орган посилається на положення п.п.4, 5 ч.5 ст.160 КАС України.

Відповідно до означених положень процесуального законодавства в позовній заяві зазначаються:

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За наслідками дослідження позовної заяви ГУ ДПС у Миколаївській області колегією суддів установлено, що таке звернення відповідає положенням п.п.4, 5 ч.5 ст.160 КАС України, адже містить зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, перевірка визначеного позивачем спрямування податкового боргу не перевіряється судом на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, а досліджується під час розгляду справи по суті та є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у разі встановлення, що спосіб захисту обрано неналежно та неефективно.

Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження податкового органу.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені суб`єктом владних повноважень в апеляційній скарзі твердження не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі №400/5848/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян