Справа № 420/11588/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду заяв та не надання документів, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 22 травня 2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 отримані частиною 27.03.2023 року, 25.04.2023 року та не надання документів зазначених в заявах;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяви ОСОБА_1 отримані частиною 27.03.2023 року, 25.04.2023 року та надати документи зазначені в заявах.

Позиція позивача обґрунтовується наступним.

Позивач зазначив, що ОСОБА_1 , військовий Збройних Сил України, звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявами про надання контракту (копію контракту) про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, довідку форми №5, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Так, позивач зазначив, що в березні 2023 року вперше звернувся до командира військової частини із заявою, що він знаходиться на лікуванні в психіатричній лікарні і що йому потрібно

надати документи: контракт (копія контракта), довідка форми №5, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

22.03.2023 року, позивач поштою направив до військової частини заяву про надання йому вищезазначених документів. Як видно з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримано 27.03.2023 року. Відповіді не надходило. Документи, які просив надати позивач він не отримував.

22 квітня 2023 року, повторно поштою позивач направив заяву в порядку статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації». В заяві йшлося про ненадання позивачу військовою частиною документів, та не отримання ним грошового забезпечення (не перераховано йому) за березень місяць. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про

вручення поштового відправлення, отримано відповідачем 25.04.2023 року, проте документи ні

позивачу, ні його законному представнику не надходили, відповіді з військової частини не отримував.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним.

Відповідач зазначає, що позивач особисто не звертався 18.03.2023 року до свого безпосереднього командира із заявою про надання запитуваних документів. 27.03.2023 року на адресу відповідача надійшла заява від 18.03.2023 р. за підписом громадянина ОСОБА_2 . За змістом цієї заяви вказаною особою було зазначено, що ним надається юридична допомога за зверненням ОСОБА_1 . При цьому, представником не було надано договору на надання правової допомоги або ордеру, внаслідок чого, у військовій частині НОМЕР_1 не було підстав надавати вказаній особі документи, які містять

інформацію про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації лише з метою та у спосіб, визначений законом.

У відповідності до законодавства, наявність довіреності на представництво інтересів не уповноважує будь-яку особу на надання правової допомоги іншій особі. Реалізація вищезазначених питань належить до адвокатської діяльності, яка здійснюється із додержанням правових норм, визначених ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Більш того, зміст наданої позивачем довіреності на представництво інтересів не містить повноважень представника на отримання інформації про особу. Розпорядники інформації зобов`язані вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, надають її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Відповідач зазначає, що перебуваючи безпосередньо в районі ведення бойових дій та виконуючи бойові завдання згідно Наказу Генерального штабу Збройних сил України № 92/дск від 15.06.2021 р. у Донецькій і Луганській областях особовий склад та підрозділи військової частини НОМЕР_1 знаходиться під постійними ракетними та артилерійськими обстрілами, що у свою чергу суттєво ускладнює ведення процесу діловодства та виконання службових завдань. Наведені обставини обумовлюються тривалими відключеннями від електричних мереж внаслідок ворожих обстрілів, обмеженням доступу до мережі Інтернет та системи електронного документообігу військової частини НОМЕР_1 .

В свою чергу 21.06.2023 року відповідачем було розглянуто заяву позивача від 19.04.2023 року та на його адресу надіслана відповідь з переліком документів.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою суду від 26 травня 2023 року вказаний позов було залишено без руху та надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Заявою від 02 червня 2023 року (вхід. № 18022/23) позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

03 липня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 22046/23).

18 липня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № 27174/23).

Станом на 04 вересня 2023 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно даним зафіксованим у військовому квитку - переведений на військову службу за контрактом 18.03.2020 року.

Як зазначає позивач, контракт (згідно законодавства України) повинен бути укладений в двох примірниках, один з яких зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий у військовослужбовця. Як вказує позивач, другий примірник контракту він не отримав, також йому не видали довідку форми №5 та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

22 березня 2023 року позивач вперше через свого представника за довіреністю поштою направив до військової частини НОМЕР_1 заяву про надання йому наступних документів: контракт (копія контракту) про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, довідку форми №5, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вищезазначену заяву позивача отримано представником військової частини НОМЕР_1 - 27.03.2023 року.

Не отримавши на зазначену заяву відповіді, 22 квітня 2023 року позивач вдруге направив поштою заяву в порядку ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» на адресу командира військової частини НОМЕР_1 в якій просив у встановлені законом строки повідомити його про розгляд його заяви та повідомити про причин ненадання належних документів та про причини не виплати грошового забезпечення за березень місяць 2023 року.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначену заяву позивача отримано представником військової частини НОМЕР_1 25.04.2023 року.

Не отримавши відповідь і на другу заяву, вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 отриманих частиною 27.03.2023 року, 25.04.2023 року та щодо не надання документів зазначених в заявах протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Право кожного на інформацію передбачене статтею 5 Закону України "Про інформацію", відповідно до якої кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що 22 березня 2023 року позивач вперше через свого представника за довіреністю поштою направив до військової частини НОМЕР_1 заяву про надання йому наступних документів: контракт (копія контракту) про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, довідку форми №5, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вищезазначену заяву позивача отримано представником військової частини НОМЕР_1 - 27.03.2023 року, проте відповіді на вказану заяву відповідачем надано не було.

Не отримавши на зазначену заяву відповіді, 22 квітня 2023 року позивач вдруге направив поштою заяву в порядку ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» на адресу командира військової частини НОМЕР_1 в якій просив у встановлені законом строки повідомити його про розгляд його заяви та повідомити про причин ненадання належних документів та про причини не виплати грошового забезпечення за березень місяць 2023 року. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначену заяву позивача отримано представником військової частини НОМЕР_1 25.04.2023 року.

На зазначений запит позивача відповідачем надано відповідь лише 21 червня 2023 року (а.с. 37), яку направлено на адресу позивача 29.06.2023 року, тобто з значним порушенням строку для надання відповіді, встановленого законом та вже після факту відкриття провадження судом у даній справі.

При цьому, оцінюючи відповідь на запит по суті, суд вказує наступне.

Закон № 393/96-ВР передбачає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Закон № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Особливістю цього Закону є те, що він не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Варто підкреслити, що право на звернення та право на доступ до публічної інформації тісно пов`язані між собою. Право на звернення - це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (стаття 3 Закону № 393/96-ВР) до суб`єктів владних повноважень, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації.

Як запит на інформацію розуміють прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (стаття 19 Закону № 2939-VI). Тобто мова йде про раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо.

Відповідна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 02 лютого 2022 року у справі №9901/390/21.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з аналізу положень чинного законодавства слідує, що розпорядник публічної інформації може (і повинен) надати не лише ту публічну інформацію, яку він з огляду на свій правовий статус створив, а й ту, яка була отримана ним (розпорядником) у процесі здійснення його повноважень, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у його володінні, зокрема через систему обліку публічної інформації.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 9901/275/20.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

До того ж Закон № 2939-VI не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо.

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям «відображеності та задокументованості») і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відтак, Законом №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію:

- надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений ст. 20 Закону № 2939-VI;

- прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (частини шоста, сьома статті 22 Закону № 2939-VI);

- відмова в задоволенні запиту на інформацію;

- направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Суд вказує на те, що стаття 22 Закону № 2939-VI визначає, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Отже, відмова в доступі до публічної інформації можлива лише з підстав, встановлених законом. Розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність таких підстав шляхом застосування «трискладового тесту» відповідно до норм ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI. Відмова в наданні інформації з підстав, які не встановлені законом, так само, як і відмова без обґрунтування наявності таких підстав шляхом застосування «трискладового тесту» є неправомірною.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону № 2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Як вбачається із відповіді військової частини НОМЕР_1 за вих. № 3135/354 від 21.06.2023 року на адресу позивача надіслано наступні документи: копію контракту про проходження військової служби; довідка форми № 5 від 20 червня 2023 року № 282. Також позивача повідомлено, що за час проходження військової служби у медичній роті військової частини НОМЕР_1 фактів його травмування не зафіксовано. У зв`язку з цим надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) не має можливості (а.с. 37).

Разом з тим, як зазначив позивач у відповіді на відзив, в своєму листі відповідачем зазначено, що йому направлено копію контракту про проходження військової служби та довідку форми № 5 від 20 червня 2023 року № 282, проте як вказує позивач, у конверті цих двох документів не було. При цьому позивач зазначає, що в телефонній розмові представник позивача дізнався у військовослужбовця, що зазначені два документа (контракт, довідка) лежать на столі виконавця, який відправив відзив на позов і відповідь на заяви позивача за одною адресою (отримані 17.07.2023 року), копію контракту та довідку форми № 5 відправлено за іншою адресою та вони повернулися, як не отримані.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що всупереч наведених вимог закону відповідач не направив на адресу позивача запитувані ним документи, що свідчить про порушення відповідачем положень статті 22 Закону № 2939-VI.

А отже, суд доходить висновку, що відповідачем відповідь на запит надано не у відповідності до вимог Закону № 2939-VI.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на вище викладені положення, а також беручи до уваги обставини, встановлені в ході розгляду цієї справи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не надання інформації на запити ОСОБА_1 від 18.03.2023 року та від 19.04.2023 року, отримані військовою частиною 27.03.2023 року та 25.04.2023 року у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути запити на інформацію ОСОБА_1 від 18.03.2023 року та від 19.04.2023 року, отримані військовою частиною 27.03.2023 року та 25.04.2023 року та надати відповідь та запитувану інформацію в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 139, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду заяв та не надання документів задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання інформації на запити ОСОБА_1 від 18.03.2023 року та від 19.04.2023 року, отримані військовою частиною 27.03.2023 року та 25.04.2023 року у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути запити на інформацію ОСОБА_1 від 18.03.2023 року та від 19.04.2023 року, отримані військовою частиною 27.03.2023 року та 25.04.2023 року та надати відповідь та запитувану інформацію в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЭДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя С.О. Cтефанов