Справа № 520/5534/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

05 вересня 2023 року № 520/5534/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Яни Олександрівни про зміну способу і порядку виконання судового рішення (в порядку ст. 378 КАСУ) по справі №520/5534/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 80% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення з 01.01.2018 року, здійснивши виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою з нарахуванням компенсації втрати частини доходу. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_1 лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019 однією сумою з нарахуванням компенсації втрати частини доходу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 520/5534/2020 - скасовано в частині задоволення позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 однією сумою з нарахуванням компенсації втрати частини доходу, з прийняттям в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 520/5534/2020 - залишено без змін.

Вказане рішення набрало законної сили 03.11.2020 та 07.12.2020 було видано виконавчі лист по справі.

10.03.2021 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 64741060.

До Відділу надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким повідомлено про часткове виконання рішення суду

Станом на 01.07.2021 Боржником не було надано доказів повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, а також не поінформовано державного виконавця про вжиті заходи, спрямовані на його фактичне та у повному обсязі виконання.

Рішення суду не виконано без поважних причин, а його виконання без участі Боржника неможливе. За невиконання рішення суду у повному обсязі без поважних причин 01.07.2021 на Боржника накладено штраф у розмірі 5100.00 грн. та зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

25.08.2021 керуючись статтями 63. 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200.00 грн.

25.08.2021 направлено до Головного Управління Національної поліції у Харківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та розглянути питання про притягнення посадових осіб ГУ ГІФУ в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи. 5. Держпром, 3 під., 2 пов.. СДРПОУ 14099344, відповідальних за виконання рішення суду но справі № 520/5534/2020 від 07.12.2020 виданого Харківським окружним адміністративним судом - до кримінальної відповідальності за невиконання виконавчого листа № 520/5534/2020 від 07.12.2020 виданого Харківським окружним адміністративним судом, відповідно до закону.

24.02.2023 на адресу боржника направлена вимога державного виконавця, щодо виконання зазначеного виконавчого документа.

До Відділу надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.03.2023 за вих. № 2000-0309-8/41091, яким повідомлено про часткове виконання рішення суду, виплата різниці в пенсії, нараховану за період з 01.01.2018 по 31.03.2021 у розмірі 52 715,46 грн. буде проведено за наявності виділення коштів на цю мету з Державного бюджету України.

01.05.2023 направлено до Головного Управління Національної поліції у Харківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та розглянути питання про притягнення посадових осіб ГУ ГІФУ в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи. 5. Держпром. З під., 2 пов., ), відповідальних за виконання рішення суду по справі № 520/5534/2020 від 07.12.2020 виданого Харківським окружним адміністративним судом - до кримінальної відповідальності за невиконання виконавчого листа № 520/5534/2020 від 07.12.2020 року виданого Харківським окружним адміністративним судом, відповідно до закону.

Зазначене повідомлення зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (лист від 05.05.2023 № 11129/119- 24/03-2023)

18.07.2023 на адресу боржника направлена вимога державного виконавця, щодо виконання зазначеного виконавчого документа.

До Відділу надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.07.2023 за вих. № 2000-0309-5/100173, яким повідомлено про часткове виконання рішення суду, щодо неотримання Вами з жовтня 2022 року пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення, пов`язана з тим, що Вами на виконання пред`явлено рішення № 520/22982/21 від 18.01.2022 виданого Харківським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № 11/4571 від 23.04.2021, наданої Адміністрацією Держприкордонслужби, про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2019, з урахуванням раніше виплачених сум.

Також, до Відділу надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.03.2023 за вих. № 2000-0309-8/41091, яким повідомлено про часткове виконання рішення суду, виплата різниці в пенсії, нараховану за період з 01.01.2018 по 31.03.2021 у розмірі 52 715,46 грн. буде проведено за наявності виділення коштів на цю мету з Державного бюджету України.

Таким чином, з тексту листа Боржника вбачається факт невиконання рішення у повному обсязі та наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасне виконання рішення або роблять його неможливим.

Означені обставини стали приводом для звернення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Яни Олександрівни до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення (в порядку ст. 378 КАСУ).

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно із положеннями п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши вказану заяву суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Наприклад, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення відсутність коштів або присудженого майна в натурі.

До подання цієї заяви заявник подає до суду докази, що підтверджують наявність обставин, які перешкоджають виконанню судового рішення, інакше їх треба буде навести під час розгляду цього питання в суді.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Тому, встановлення такого способу виконання, як спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості, направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Судом також враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи наведені у заяві обставини, що підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає подану заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 3, 19, 238, 243, 283, 294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Яни Олександрівни про зміну способу і порядку виконання судового рішення (в порядку ст. 378 КАСУ) по справі №520/5534/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Змінити спосіб та порядок виконання рішення по справі № 520/5534/2020 від 07.12.2020 виданого Харківським окружним адміністративним судом, шляхом його змінина стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ) різницю в пенсії, нараховану за період з 01.01.2018 по 31.03.2021 у розмірі 52 715,46 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Тітов О.М.