Справа № 520/12898/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 р.Справа № 520/12898/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 (головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М.) по справі № 520/12898/23

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.05.2023 року про закінчення виконавчого провадження № 69422011.

Зазначив, що державний виконавець передчасно закрив виконавче провадження, оскільки рішення суду, що перебувало на виконанні, не виконано в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що державний виконавець не вжив жодних заходів щодо перевірки правильності та повноти нарахування Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил належного розміру середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, відтак у останнього були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Звертає увагу, що ним неодноразово надсилались до Відділу примусового виконання рішень клопотання та заяви про невиконання Спеціалізованою прокуратурою судового рішення, проте державний виконавець залишив їх поза увагою.

З урахуванням наведеного, вважає, що відповідачем передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності повноважень у державного виконавця у наданні оцінки рішенню суб`єкта владних повноважень, оскільки саме у такий спосіб, виконавець може пересвідчитись у тому, чи виконано судове рішення належним чином, чи ні.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №520/14383/21 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.01.2020 року по 04.07.2021 року на виплачену частину грошової компенсації за дні невикористаних відпусток.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2022 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 по справі № 520/14383/21 в частині зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.01.2020 року по 30.06.2020 включно на виплачену частину грошової компенсації за дні невикористаних відпусток - скасовано.

Прийнято в цій частині постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

В частині зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2020 року по 04.07.2021 року на виплачену частину грошової компенсації за дні невикористаних відпусток - залишено без змін.

15.07.2022 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 69422011 за виконавчим листом по справі № 520/14383/21 виданим 07.07.2022 Харківським окружним адміністративним судом (а.с. 9-10).

04.05.2023 Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону повідомила державного виконавця, що ним виконано в повному обсязі рішення суду, а саме: проведено розрахунок та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.07.2020 по 04.07.2021 на виплачену частину грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, на підтвердження чого надала розрахункові листи, розрахунок та платіжне доручення про виплату позивачу 28 174,72 грн середнього заробітку.

Постановою від 22.05.2023 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчено виконавче провадження № 69422011, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 24-25).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, яке перебувало на примусовому виконанні боржником виконано у повному обсязі, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" прийнята правомірно.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписів ст.3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Відповідно до ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У свою чергу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Стаття 40 Закону № 1404-ІІІ визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 1 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 69422011 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугувала заява Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 04.05.2023.

Так, судовим рішенням у справі № 520/14383/21 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2020 року по 04.07.2021 року на виплачену частину грошової компенсації за дні невикористаних відпусток.

На виконання судового рішення, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону нарахувала та виплатила ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 28 174,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 24.04.2023.

В свою чергу, апелянт фактично не погоджується із розміром виплаченого середнього заробітку, у зв`язку з чим вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №520/14383/21 належним чином не виконано.

Позивач вважає, що саме державний виконавець мав визначити належну суму середнього заробітку та перевірити чи належно Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону виконала судове рішення.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача помилковими з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, ст. 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору, яким в даному випадку є суд.

Проте, суд першої інстанції у рішенні, яке знаходилось на примусовому виконанні у відповідача, встановлюючи право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки не визначив конкретного розміру середнього заробітку, яку мала нарахувати та виплатити Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону на його виконання, тоді як у державного виконавця відсутні повноваження на його розрахунок.

Отже, державний виконавець не має права на власний розсуд виходити за межі встановлених судом зобов`язань та вираховувати розмір середнього заробітку, належний позивачу.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №520/14383/21 в частині визначення конкретного розміру середнього заробітку сторонами не оскаржувалось.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, суб`єктом владних повноважень, на виконання рішення суду, реалізовано відповідне право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.07.2020 року по 04.07.2021 року на виплачену частину грошової компенсації за дні невикористаних відпусток.

Натомість, у випадку порушення законодавства при виконанні рішення суду, особа-позивач, на користь якої ухвалено таке рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суд, у встановленому ст. 383 КАС України порядку.

Тобто, саме на адміністративний суд покладено обов`язок перевірки правомірності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у межах конкретної адміністративної справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець, зважаючи на надані Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону лист, розрахунок та платіжне доручення, враховуючи зміст резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №520/14383/21, правомірно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 по справі № 520/12898/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій