Справа № 280/3241/23
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Справа № 280/3241/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ),

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 29 від 09.12.2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за відсутності необхідного стажу 27 років, наявність якого дає право на пенсію за віком, у визначені страхового стажу 18 років 11 місяців 8 днів та не врахуванні періоду трудової діяльності, зазначеній в трудовій книжці НОМЕР_2 з 16.11.1988 по 21.02. 1994 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 всі періоди роботи зазначені в трудовій книжці від 02 липня 1979 року серія НОМЕР_2 в тому числі: з 16.11.1988 по 21.02.1994, з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022 - до страхового стажу, призначити пенсію за віком з 02.12.2022 (з дня звернення вдруге за призначенням пенсії) відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та виплатити пенсію з 02.12.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням відповідача № 29 від 09.12.2020 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу 27 років, наявність якого дає право па пенсію за віком після досягнення 59 років 6 місяців. Вказує, що відповідно до наданих документів страховий стаж для визначення права на пенсію за віком позивачці складає 18 років 11 місяців 8 днів. Посилається на те, що до страхового стажу не враховано період трудової діяльності, зазначений в трудовій книжці НОМЕР_3 з 16.11. 1988 р. по 21.02. 1994, оскільки має місце виправлення в даті наказу на підставі якого внесено запис про звільнення з роботи. Також посилається на те, що згідно розрахунку страхового стажу від 02.12.2022 позивачу частково не враховано період її роботи, зазначений у трудовій книжці від 02 липня 1999 року серія НОМЕР_2 : з 01.01. 2004 року по 28.12. 2005 року, з 01.03. 2022 рок по 14.09. 2022 року, з 03.10. 2022 року по 04.11. 2022 року. Стверджує, що записи в її трудовій книжці не містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, як виправленні дати в наказі звільнення, враховуючі дату звільнення не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії. Також посилається на те, що відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків. Окрім цього, відсутність інформації від пенсійного органу інформації щодо підтвердження страхового стажу позивача, не є підставою для неврахування вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу, що дає право позивачу на призначення йому пенсії за віком. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позовну заяву не визнав, у відзиві від 27.05.2023 вх. № 19452 посилається на те, що відповідно до сканкопії трудової книжки позивача наданої до заяв про попередній розрахунок пенсії 08.12.2020 та 02.12.2022, яка міститься в електронній базі ІКІС ПФУ Підсистема Звернення записи про період роботи на Жовтневому оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті м. Запоріжжя з 16.11.1988 р. по 21.02.1994 не було враховано до загального стажу роботи, оскільки запис, про звільнення з роботи здійснено некоректно (виправлення у даті наказу). Вважає, що підстави для врахування вищезазначеного періоду відсутні. Вказує, що у разі підтвердження періоду роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994 позивач набуде право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-VI після настання 63 років та надання заяви. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 24.05.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 19.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/3241/23. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 21.08.2023 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, ) копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , зокрема, заяв позивачки від 08.12.2020 та від 02.12.2022 з доданими до них документами, пояснення щодо підстав незарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022 до страхового стажу.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 08 грудня 2020 року звернулася до Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №29 від 09.12.2020 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу 27 років, наявність якого дає право на пенсію за віком після досягнення 59 років 6 місяців.

02.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, в якій просила призначити пенсію та провести її попередній розрахунок.

Повідомленням від 08.12.2022 № 108 позивачку повідомлено, що страховий стаж на дату звернення складає 19 років 5 місяців 18 днів. Зазначено, що при зверненні за призначенням пенсії позивачу слід надати довідку про стаж роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.03.2023 також повідомлено позивачку, що підстави для врахування періоду роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994 відсутні. Вказано, що у разі підтвердження періоду роботи з 16.11.1988 по 21.02. 1994 позивач набуде право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- ІV після настання 63 років та надання заяви.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача, з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, рішенням № 29 від 09.12.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років, зокрема, зазначено, що стаж позивача 18 років 11 місяців 8 днів.

Крім того, у вказаному рішенні відповідач посилається на те, що до стажу роботи не зарахований період роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи здійснено некоректно (виправлення у даті наказу).

Щодо вказаного періоду, суд зауважує, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 , вбачається що позивач працювала на посаді продавця у період з 16.11.1988 по 21.02.1994 року в магазині № 189, який надалі перейменовано в Орендне виробничо-заготівельне торгове підприємство «Плодоовоч».

Судом встановлено, що позивач звертався до архівного управління Запорізької міської ради для отримання уточнюючої довідки для підтвердження його стажу роботи. Однак, згідно довідки від 07.08.2020 Архівне управління Запорізької міської ради повідомило, що документи Жовтневого оптово-роздрібного плодоовочторгу, Орендного виробничо-заготівельного торгівельного підприємства «Плодоовоч» на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили, тому надати відомості про стаж роботи та заробіток ОСОБА_1 немає можливості.

Слід зазначити, що відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікований робітник, молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_4 від 02.07.1979 містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи із проставленням печаток відповідних підприємств.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року №301 (далі - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Разом із тим відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що ГУПФУ у Запорізькій області зверталось до підприємств, у яких працював позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів роботи позивача. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

За таких обставин, виправлення в даті наказу на підставі якого внесено запис про звільнення з роботи не може бути підставою неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Тому, суд вважає, що відповідачем необґрунтовано не враховано спірний період позивача до її страхового стажу для призначення пенсії.

Водночас, суд зауважує, що на момент первинного звернення позивачки до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 08.12.2020, відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж для призначення їй пенсії має складати 27 років, а стаж позивачки, розрахований відповідачем станом на день звернення складав 18 років 11 місяців 8 днів. Тож, хоча судом і зроблено висновок про необхідність зарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994, однак, і з врахуванням даного періоду на момент звернення у грудні 2020 року позивачка дійсно не мала необхідної кількості страхового стажу та, відповідно, підстави для призначенні їй пенсії за віком згідно її заяви від 08.12.2020 були відсутні.

Тож, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 29 від 09.12.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії не підлягає скасуванню.

Щодо вимог заахувати періоди її роботи з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022 та призначити пенсію за віком з 02.12.2022 (з дня звернення вдруге за призначенням пенсії) відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та виплатити пенсію з 02.12.2022, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, за результатами повторного звернення із заявою від 02.12.2022 позивачу не призначено пенсію, а також, не зараховано, окрім вже зазначеного періоду з 16.11.1988 по 21.02.1994, періоди її роботи з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022. У додаткових поясненнях відповідач посилається на те, що за ці періоди не були сплачені страхові внески.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 21 Закону №1058-ІV до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (до 01.01.2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

До набрання чинності Законом №1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Обов`язок сплати страхових внесків по Закону №1058-ІV (ч.ч. 6 та 12 ст. 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (п. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.

Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - заявника (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року в справі № 482/434/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 від 02.07.1979, у період з 05.08.1996 по 28.12.2005 вона працювала на посаді продавця консультанта в ТОВ «Одиз Плюс» (російська федерація), з 20.08.2021 по 14.09.2022 позивачка працювала у ФОП ОСОБА_2 по трудовому договору на посаді продавця продовольчих товарів, з 03.10.2022 по 04.11.2022 працювала продавцем продовольчих товарів ТОВ «КОНСАЛТ СТАНДАРТ».

Вказані записи містять посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивачки на роботу та звільнення з роботи із проставленням печаток відповідних підприємств.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі Пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.

Суд врахував викладені у постанові від 28.05.2019 у справі №127/12236/17 висновки Верховного Суду щодо призначення пенсії, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Верховний Суд у цьому рішенні вказав, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

За наслідками перегляду у касаційному порядку рішення судів нижчих інстанцій ВС у наведеній постанові підтвердив право особи на зарахування набутого на території РФ трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах в Україні.

Постановою КМУ від 29 листопада 2022 р. № 1328 Уряд України вирішив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.

Оскільки позивач набув стаж на території рф з 05.08.1996 по 28.12.2005, тобто, до часу виходу України з вищевказаної Угоди, суд дійшов висновку, що вищевказаний стаж підлягає зарахуванню позивачу у його страховий стаж.

Отже, враховуючи наявні записи у трудовій книжці, що підтверджують зайнятість позивача у періоди з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для врахування вказаних періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо способу захисту прав позивача, суд зазначає, що частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

В даному конкретному випадку, призначенню пенсії передує встановлення наявності права на таку пенсію, як то відповідний вік та страховий стаж, обчислення якого є дискреційними повноваженнями відповідача.

Крім того, як свідчать матеріали справи, відповідачем не було розглянуто у встановленому порядку заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 02.12.2022, оскільки рішення про призначення пенсії чи відмову у призначенні пенсії не було ухвалено, а лише надано відповідь .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994, з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 02.07.1979 та повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 02.12.2022 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою суду, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994, з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 02.07.1979 та повторно розглянути заяву від 02.12.2022 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.09.2023.

Суддя Л.Я. Максименко