Справа № 160/10745/23
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
19.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій останній просить:
- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи за Списком №1 з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, та період проходження служби в органах УМВС з 02.12.1990 по 30.01.1998;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за Списком №1 з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, та період проходження служби в органах УМВС з 02.12.1990 по 30.01.1998 та провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії з 18.06.2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пенсійним органом протиправно, всупереч вимогам чинного законодавства не було зараховано до стажу ОСОБА_1 періоди роботи за Списком №1 з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, та період проходження служби в органах УМВС з 02.12.1990 по 30.01.1998, оскільки відповідно до наданих відповідачу документів цей стаж є підтвердженим.
29.06.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачу правомірно не зараховано до пільгового стажу періоди з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, оскільки трудова книжка ОСОБА_1 не містить відомостей про розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається період роботи та інші відомості, що визначають пільговий характер роботи. в ці періоди підприємством не проведено атестацію робочого місця на посадах, на яких працював позивач у спірні періоди. З огляду на, що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій щодо не зарахування до пільгового та страхового стажу періодів роботи з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, та період проходження служби в органах УМВС з 02.12.1990 по 30.01.1998 та зобов`язання зарахувати означені періоди до страхового та пільгового стажу позивача є протиправними та задоволенню не підлягають.
04.07.2023 на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано аналогічну правову позицію, що і в позовній заяві.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 18.06.2020 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно роздруківки стажу позивача від 28.02.2023, ОСОБА_1 були встановлено, що його періоди роботи з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012 у ДВАТ «Шахта «Степова» не зараховані пенсійним органом до пільгового стажу по Списку №1.
Крім того, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період проходження служби в органах УМВС з 02.12.1990 по 30.01.1998.
Вважаючи такі дії пенсійного органу незаконними та протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в чинній редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналіз вищенаведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.10.1998 наданої до суду видно, що ОСОБА_1 у періоди з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012 працював на посадах: учня підземного гірника, підземним гірником у ДВАТ «Шахта «Степова» з повним робочим днем у шахті.
Отже, з огляду на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, суд вважає, що пенсійним органом протиправно не було зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку №1 періодів його роботи з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, з урахуванням чого такі періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача по Списку №1.
Крім того, згідно відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.10.1998, у період з 02.12.1990 по 30.01.1998 ОСОБА_1 проходив службу в органах УМВС.
Приписами частин першої-третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналізуючи наведені приписи законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не зараховано до страхового стажу позивача період роботи останнього з 02.12.1990 по 30.01.1998 в органах УМВС, поряд з цим відповідачем не зазначено жодного змістовного мотиву такого не зарахування.
З огляду на те, що копією трудової книжки позивача підтверджується факт роботи ОСОБА_1 у період з 02.12.1990 по 30.01.1998 в органах УМВС, суд вбачає за необхідне зарахувати означений період роботи до страхового стажу позивача.
У зв`язку з викладеним підлягає задоволенню і позовна вимога відносно зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням до пільгового стажу по Списку №1 періодів з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, та до страхового стажу періоду з 02.12.1990 по 30.01.1998, з дати призначення пенсії з 18.06.2020.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн., суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За приписами частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частиною шостою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.
Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).
На підтвердження понесених позивачем судових витрат адвокатом надано копію договору про надання правничої допомоги від 12.05.2023, в якому Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.
На підтвердження наданих послуг до матеріалів справи також надано: копію квитанції про оплату правничої допомоги за Договром від 12.04.2023 від 12.05.2023 на суму 3 000,00 грн.; копію ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ №1198697 від 15.05.2023.
Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Разом з цим, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Зазначені вище висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №420/1109/21.
Суд надаючи оцінку співмірності розміру витрат на правову допомогу, зазначає, що справа про оскарження дій відповідача, є справою незначної складності, що розглядається у спрощеному порядку без виклику сторін та без проведення судового засідання, про що зазначено в ухвалі від 23.05.2023.
Виходячи з зазначеного, відсутні підстави вважати, що позивачем (представником) було витрачено значну кількість часу щодо даної справи.
Водночас, практика розгляду подібних справ, що сформована Верховним Судом та судами апеляційної інстанції надає можливість для значного скорочення часу при складанні/підготовці позовних заяв з подібних категорій справ.
У цьому випадку, оцінивши складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн. Суд вважає таку суму співмірною зі вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у вказаній справі.
Також, як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1 073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією №ПН954 від 12.05.2023.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1 073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 255, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи за Списком №1 з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, та до страхового стажу періоду проходження служби в органах УМВС з 02.12.1990 по 30.01.1998.
Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за Списком №1 з 12.10.1998 по 18.10.1998, з 19.10.1998 по 25.11.1998, з 26.11.1998 по 01.12 1998, з 31.12.1998 по 31.12.1999, з 01.03.2001 по 30.06.2003, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.10.2005 по 31.08.2009, з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 30.12.2011 по 31.08.2012, та до страхового стажу період проходження служби в органах УМВС з 02.12.1990 по 30.01.1998 та провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії з 18.06.2020.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко