Справа № 200/148/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року справа №200/148/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі № 200/148/23 (головуючий суддя І інстанції Бабіч С.І.), складеного в повному обсязі 20 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВС Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.12.2022 року № 224, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.12.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.12.2022 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання згідно диплому від 27.06.1998 року серії ЛБ ВС № 007268 (оскільки неможливо визначити період та форму навчання); зарахувавши до страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки від 19.10.1992 року серії НОМЕР_1 з 13.10.1992 року по 30.04.1993 року; зарахувавши до страхового стажу період роботи в ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року; зарахувавши до пільгового стажу роботи періоди роботи згідно з довідкою про пільговий характер робіт від 19.10.2022 року № 702, виданою ПрАТ "ШУ "Покровське", з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року; зарахувавши до пільгового стажу роботи період роботи з 06.12.2004 року по 31.12.2004 року; зарахувавши до пільгового стажу роботи період роботи з 13.10.1992 року по 30.04.1993 року; виключивши з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, згідно з частиною 1 статті 40 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди: з 01.07.2000 року по 31.12.2000 року; 2001 та 2002 роки повністю; з 01.01.2003 року по 30.11.2003 року; 2004 рік: лютий, березень, квітень, серпень, вересень, жовтень; 2005 рік: січень, вересень; 2006 рік: січень, травень, липень, серпень, грудень; 2009 рік: лютий; 2012 рік: березень, квітень, вересень, жовтень, листопад; 2020 рік: лютий, та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 13.12.2022 року із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213нсійне страхування" періоди: з 01.07.2000 року по 31.12.2000 року; 2001 та 2002 роки повністю; з 01.01.2003 року по 30.11.2003 року; 2004 рік: лютий, березень, квітень, серпень, вересень, жовтень; 2005 рік: січень, вересень; 2006 рік: січень.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2022 року № 24 про відмову в призначенні пенсії, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.12.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.12.2022 року, із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 13.10.1992 року по 30.04.1993 року згідно із записами трудової книжки від 19.10.1992 року серії НОМЕР_1 та періоду роботи з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", а також до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періоду роботи з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року згідно з довідкою від 19.10.2022 року № 702, виданою ПрАТ "ШУ "Покровське", та періоду роботи з 06.12.2004 року по 31.12.2004 року, та з урахуванням висновків суду стосовно того, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі № 200/148/23 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що на дату звернення у позивача відсутній передбачений законодавством пільговий стаж, позивач не має права виходу на пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказав на підстави не зарахування низки періодів до страхового та пільгового стажу

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/148/23, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді відсутня. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується відповідною копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

13.12.2022 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

19.12.2022 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 24, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого Законом № 1058-IV.

Як видно з вказаного рішення, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком до страхового та пільгового стажу позивача не були зараховані:

До страхового стажу:

- період навчання відповідно до диплому від 27.06.1998 року серії ЛБ ВС № 007268, оскільки неможливо визначити період та форму навчання. Період навчання перетинається з періодами роботи. Додаток до диплому до заяви не надавався;

- період роботи з 13.10.1992 року по 30.04.1993 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 19.10.1992 року, оскільки у записі про звільнення позивача відсутній підпис відповідальної особи;

- період роботи з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", оскільки відсутні відомості про сплату внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До пільгового стажу:

- період роботи з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року згідно з довідкою про пільговий характер робіт від 19.10.2022 року № 702, яка видана ПрАТ "ШУ "Покровське", оскільки документ видано з порушенням вимог додатка № 5 Порядку № 637, а саме: відсутній підпис керівника відділу кадрів. До заяви не надано доручення щодо права підпису документів пільгового характеру фахівцем управління по роботи з персоналом від імені керівника управління по роботи з персоналом ПрАТ "ШУ "Покровське". До довідки про пільговий характер робіт від 19.10.2022 року № 702 не надано відомостей про зайнятість в підземних умовах (кількість спусків, виїздів) за період роботи учнем гірника підземного;

- період роботи з 06.12.2004 року по 31.12.2004 року у зв`язку з невідповідністю посади "майстер гірничий підземний" згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.10.1992 року з відомостями про спецстаж реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за даний період, де зазначена посада є віднесеною до провідних професій на підземних роботах частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV. Довідка про пільговий характер робіт до заяви не надавалась.

За наведеним в оскаржуваному рішенні висновком позивачу відмовлено у призначенні пенсії незалежно від віку у зв`язку з відсутністю необхідних 25 років пільгового стажу, що передбачений положеннями частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Про вищевказані обставини відповідач повідомив позивача листом від 06.01.2023 року № 229-17216/Ж-02/8-0500/23 у відповідь на його запит.

Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови у призначенні пенсії

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача із зарахуванням низки періодів роботи до страхового та пільгового стажу, та встановив право позивача на призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року - не менше 24 років у чоловіків. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи - чоловікам.

Таким чином, на позивача при визначенні його права на пенсію за віком на пільгових умовах розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом з цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивача з точки зору вимог до мінімального стажу роботи (страхового стажу).

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 19.10.1992 року щодо спірних періодів наявні такі записи:

- № 1: 13.10.1992 року - прийнятий учнем електромонтера станційного обладнання на дільницю міжміського телефонного зв`язку;

- № 2: 01.01.1993 року - запис щодо присвоєння кваліфікації (2 розряд електромонтера станційного обладнання);

- № 3: 30.04.1993 року - звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України;

- № 4: 27.02.1996 року - прийнятий учнем гірника підземного;

- № 5: 25.04.1996 року - переведений гірником 2 р. підземним з повним робочим днем;

- № 6: 03.04.1997 року - звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України;

- № 15: 06.12.2004 року - прийнятий гірничим майстром підземним з повним підземним робочим днем у шахті;

- № 16: 22.04.2005 року - переведений заступником начальника дільниці підземним з повним підземним робочим днем у шахті;

- № 17: 24.04.2006 року - звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України;

- № 36: 04.02.2019 року - прийнятий майстром гірничим підземним з повним робочим днем у шахті.

Записів щодо звільнення позивача з останньої посади трудова книжка не містить.

Суд зауважує, що усі вищевказані записи у трудовій книжці позивача, крім запису № 3, здійснені належним чином і не мають дефектів вчинення, що не заперечується відповідачем.

Запис № 3 у трудовій книжці позивача не містить підпису відповідальної особи, якою вчинено запис, проте містить назву посади (інспектор відділу кадрів), прізвище та ініціали відповідальної особи та печатку підприємства.

Разом із цим, відсутність у запису № 3 трудової книжки підпису відповідальної особи, яка вчинила цей запис, не тягне за собою недійсність трудової книжки позивача у цілому та не впливає на зміст записів у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів його роботи.

При цьому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки лише для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є працівником того або іншого підприємства, установи, організації, і не може впливати на особисті права останньої.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Також суд зазначає, що право осіб на пенсійне забезпечення не повинно безумовно залежати від дій (бездіяльності) осіб, зобов`язаних вести облік трудового стажу працівників.

Позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається не на працівника, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

Крім того, у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд прямо зауважив на тому, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Відтак, на позивача не може бути покладено відповідальність за відсутність у трудовій книжці або в окремих записах трудової книжки підписів відповідальних осіб.

У той же час, зміст записів № 1 та № 3 трудової книжки підтверджують те, що у період з 13.10.1992 року по 30.04.1993 року позивач працював спочатку учнем електромонтера на дільниці міжміського телефонного зв`язку, а потім - електромонтером 2 розряду станційного обладнання на дільниці міжміського телефонного зв`язку.

Враховуючи вищевикладене, період з 13.10.1992 року по 30.04.1993 року безпідставно не був зарахований до страхового стажу позивача.

Стосовно зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року суд зазначає наступне.

Запис № 36 у трудовій книжці позивача свідчить про те, що 04.02.2019 року позивач був прийнятий на роботу майстром гірничим підземним з повним робочим днем у шахті у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля".

Як видно зі змісту наданого до справи розрахунку стажу позивача (форма РС-право), до страхового та пільгового стажу позивача зараховано період його роботи у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 04.02.2019 року по 30.11.2019 року, починаючи з 01.12.2019 року час роботи позивача у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" до його страхового стажу не зараховано.

Згідно з оскаржуваним рішенням підставою незарахування періоду з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" до страхового стажу позивача стала відсутність відомостей про сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Обов`язок сплати страхових внесків за частинами 6 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV покладений на страхувальників (тобто підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, отже, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник (тобто підприємство-роботодавець), оскільки саме він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи (тобто працівника).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), періоду роботи, який підтверджено відповідними документами (трудовою книжкою та (або) уточнюючими довідками підприємства, установи, організації).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Виходячи з наведеного вище, період з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року безпідставно не був зарахований до страхового стажу позивача.

Суд зауважує, що період роботи з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" на посаді майстра гірничого підземного з повним робочим днем у шахті також підлягає зарахуванню і до пільгового стажу позивача (оскільки дана посада віднесена до Списку № 1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461), однак таких позовних вимог позивачем заявлено не було.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року та з 06.12.2004 року по 31.12.2004 року суд зазначає наступне.

Як встановлено судами та підтверджується записами трудової книжки позивача (записи № 4 - № 6 та № 15 - № 17), посади, на яких працював позивач у вказані періоди, віднесені до Списків № 1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

При цьому відомості, що наведені у записах № 15 - № 17 трудової книжки позивача, підтверджують особливі характер та умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії (зайнятість на підземних роботах з повним робочим днем у шахті).

Додатково з метою підтвердження наявності спеціального трудового стажу, зокрема, за період роботи з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року позивачем було надано довідку № 702 від 19.10.2022 року, яка видана ПрАТ "ШУ "Покровське".

Зазначеною довідкою повністю підтверджується особливі характер та умови праці, які необхідні для призначення пільгової пенсії (повний робочий день на підземних роботах).

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо невідповідності цієї довідки додатку № 5 Порядку № 637 через відсутність підпису керівника відділу кадрів, оскільки вказана уточнююча довідка підписана уповноваженими особами (у тому числі керівником та головним бухгалтером підприємства) та засвідчена печаткою підприємства.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги стосовно відсутності довіреності на фахівця управління по роботі з персоналом, яким також була підписана згадана вище довідка, та відсутності відомостей про кількість спусків та виїздів у даній довідці, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, періоди з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року та з 06.12.2004 року по 31.12.2004 року безпідставно не були зараховані до пільгового стажу позивача.

Відтак, відповідачем під час розгляду заяви позивача від 13.12.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття оскаржуваного рішення № 24 від 19.12.2022 року безпідставно не було зараховано:

До страхового стажу:

- період роботи з 13.10.1992 року по 30.04.1993 року;

- період роботи з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року.

До пільгового стажу:

- період роботи з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року;

- період роботи з 06.12.2004 року по 31.12.2004 року.

При цьому, періоди роботи з 27.02.1996 року по 03.04.1997 року та з 06.12.2004 року по 31.12.2004 року підлягали зарахуванню до пільгового стажу позивача саме за Списком № 1.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення від 19.12.2022 року № 24 про відмову позивачу в призначенні пенсії правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо частини позовних вимог про застосування пункту "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін згідно із Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, в частині зменшення віку, який передбачено статтею 12 Закону № 1788-ХІІ, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи - чоловікам.

При цьому застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ Конституційним Судом України не ставиться в залежність від тривалості роботи особи на відповідних посадах чи від періодів її роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ за рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, до осіб, на яких поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, і, відповідно, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 року (тобто після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, який визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та досягли віку, визначеного цією нормою Закону, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

До 01.04.2015 року позивач працював на посадах, які віднесені у встановленому порядку до Списку № 1.

Наданий до справи розрахунок стажу позивача (форма РС-право) свідчить про те, що на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, за підрахунками відповідача, страховий стаж позивача складав 22 роки 1 місяць 23 дні (а не 42 роки 5 місяців 21 день, як зазначається в оскаржуваному рішенні), пільговий стаж позивача за Списком № 1 складав 20 років 10 місяців 28 днів.

У той же час, матеріали справи та наведені вище у цьому рішенні обставини і висновки суду щодо періодів, які підлягають зарахуванню до трудового стажу позивача, свідчать, що на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах страховий стаж позивача складав понад 25 років, а пільговий стаж позивача за Списком № 1 - понад 22 роки.

Отже, позивач має більше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (Список № 1) та, з огляду на положення пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, має право на зменшення передбаченого статтею 12 Закону № 1788-ХІІ віку на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, тобто на 22 роки (що відповідає кількості повних років роботи позивача за Списком № 1).

Враховуючи те, що на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах вік позивача становив 47 років 5 місяців та застосувавши положення пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ стосовно зменшення пенсійного віку, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі № 200/148/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць