Справа № 580/5579/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5579/22 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року (повний текст виготовлено 02 січня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про відкриття провадження з виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, ВП НОМЕР_2;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про відкриття провадження з виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, ВП НОМЕР_2;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправними та скасовано постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О. від 13.10.2022:

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, в решті рішення суду залишити без змін. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що законодавчі приписи про заборону стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів жодним чином не стосуються правовідносин щодо визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, разом з тим, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не визначається та не виноситься відповідна постанова лише у виконавчих провадженнях щодо виконання рішень з Європейського суду з прав людини.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року (повний текст виготовлено 02 січня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування рішень.

Також не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, в решті рішення суду залишити без змін. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що враховуючи факт закінчення виконавчого провадження ще в ллютому 2022 року, у відповідача не було правових підстав для стягнення виконавчого збору у жовтні 2022 року та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з її виконання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року (повний текст виготовлено 02 січня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року призначено справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування рішень до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у відповідача знаходилось ВП НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа від 16.03.2017 №711/8635/16-ц, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з позивачки в цій справі на користь ПАТ «Приватбанк» боргу в сумі 26633,91 грн.

21.02.2022 головний державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О. у ВП НОМЕР_1 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на встановлене повне фактичне виконання згідно з виконавчим документом. Тому, керуючись вимогами п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», постановив закінчити виконавче провадження та виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

13.10.2022 на виконання п.2 вказаної вище постанови у ВП НОМЕР_1 відповідач виніс постанови:

про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 2663,39 грн;

про стягнення з позивача мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 207,30 грн.

Того ж дня відповідачем також винесено спірні постанови:

про відкриття ВП НОМЕР_2 щодо примусового виконання постанови від 13.10.2022 НОМЕР_1 про стягнення вказаного виконавчого збору у розмірі 2663,39 грн;

про визначення розміру мінімальних витрат у ВП НОМЕР_2 у сумі 207,30 грн з виконання власної постанови від 13.10.2022 у ВП НОМЕР_1 про стягнення вказаного виконавчого збору;

про відкриття ВП НОМЕР_2 щодо примусового виконання постанови від 13.10.2022 НОМЕР_1 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 207,30грн;

про визначення розміру мінімальних витрат у виконавчому провадженні НОМЕР_2 у сумі 207,30 грн щодо виконання власної постанови від 13.10.2022 у ВП НОМЕР_1 про визначення розміру мінімальних витрат.

25.10.2022 складено акт, що при примусовому виконанні постанови від 13.10.2022 НОМЕР_1 про стягнення з позивачки на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, за участі понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 ,- з метою перевірки майнового стану боржника.

Вважаючи постанови про відкриття виконавчих проваджень та про визначення розміру мінімальних витрат у виконавчих провадженнях протиправними, позивач звернулась з адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Отже, стягнення виконавчого збору за умов повернення виконавчого документа на підставі вказаних норм є обов`язком відповідача.

У заявлених спірних правовідносинах спірні рішення про відкриття виконавчих проваджень: ВП НОМЕР_2 щодо стягнення виконавчого збору у ВП НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_2 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП НОМЕР_1,- винесені 13.10.2022 за умов завершеного ВП НОМЕР_1 на підставі саме п.9 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ №1404-VIII. При цьому строк винесення порушено, що не нівелює необхідності виконання зазначеного обов`язку. Крім того, постанова про завершення ВП НОМЕР_1 приписує виділити в окреме виконавче провадження стягнення вказані види коштів виконавчого провадження. Отже, постанови про відкриття ВП НОМЕР_2 та ВП НОМЕР_2 правомірні.

При цьому, суд першої інстанції також дійшов висновку, що всупереч нормі п. 4 ч.5 ст.27 ЗУ №1404-VIII відповідач 13.10.2022 відповідач виніс постанови у ВП НОМЕР_2 та ВП НОМЕР_2 про розміри мінімальних витрат вказаних виконавчих проваджень щодо власних документів: постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій, - тобто, подвійно (а не за виконання рішення основного виконавчого документа).

Отже, зазначені постанови відповідача прийняті ним не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами, є протиправними та підлягають скасуванню. Тому в цій частині позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 цього Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої-четвертої статті 27 Закону України «про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Випадки, коли виконавчий збір не стягується, визначені частиною п`ятою вказаної вище статті, згідно з якою виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2022 головний державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О. у ВП НОМЕР_1 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на встановлене повне фактичне виконання згідно з виконавчим документом. Тому, керуючись вимогами п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», постановив закінчити виконавче провадження та виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа визначено приписами статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з частиною третьою якої у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, стягнення виконавчого збору за умов повернення виконавчого документа на підставі вказаних норм, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є обов`язком відповідача.

В межах цієї справи, предметом оскарження є, зокрема, дві постанови про відкриття ВП:

- постанова головного державного виконавця Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про відкриття провадження з виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, ВП НОМЕР_2;

- постанова головного державного виконавця Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про відкриття провадження з виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, ВП НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі представник позивача вказував, що враховуючи факт закінчення виконавчого провадження ще в ллютому 2022 року, у відповідача не було правових підстав для стягнення виконавчого збору у жовтні 2022 року та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з її виконання.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що як підтверджується матеріалами справи, 13.10.2022 на виконання п.2 постанови від 21.02.2022 у ВП НОМЕР_1 про закінчення виконавчого провадження, якою визначено виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, відповідач виніс постанови: про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 2663,39 грн у ВП НОМЕР_1 (а.с. 49); про стягнення з позивача мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 207,30 грн у ВП НОМЕР_1 (а.с. 50).

В свою чергу, оскаржувані постанови від 13.10.2022 про відкриття ВП НОМЕР_2 з стягнення з позивача виконавчого збору та ВП НОМЕР_2 з стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій були винесені відповідачем виключно на виконання зазначених вище постанов від 13.10.2022 у ВП НОМЕР_1 про стягнення з позивача виконавчого збору та про стягнення з позивача мінімальних витрат виконавчого провадження, які, в свою чергу, не були заявлені предметом оскарження у справі.

Апеляційний суд враховує доводи апелянта про порушення відповідачем строку винесення оскаржуваних постанов, однак, в даному випадку, належним способом захисту з цих підстав було оскарження постанов від 13.10.2022 у ВП НОМЕР_1 про стягнення з позивача виконавчого збору та про стягнення з позивача мінімальних витрат виконавчого провадження, які є первинними, в той час як заявлені предметом спору у цій справі постанови від 13.10.2022 про відкриття ВП НОМЕР_2 з стягнення з позивача виконавчого збору та ВП НОМЕР_2 з стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій є похідними і винесені на виконання постанов від 13.10.2022 у ВП НОМЕР_1 і, за умови чинності останніх, є правомірними та не підлягають скасуванню, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов відповідача від 13.10.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2, суд першої інстанції вказав, що останні прийняті відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті всупереч нормі п. 4 ч.5 ст.27 ЗУ №1404-VIII.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

Так, відповідно до приписів пункту 4 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», на які посилався суд першої інстанції як підставу для часткового задоволення позовних вимог, виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч зазначеній нормі відповідач 13.10.2022 відповідач виніс постанови у ВП НОМЕР_2 та ВП НОМЕР_2 про розміри мінімальних витрат вказаних виконавчих проваджень щодо власних документів: постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій, - тобто, подвійно.

Однак, апеляційний суд з таким висновком погодитись не може, оскільки приписи пункту 4 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» забороняють стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, однак, за спірними постановами з позивача було стягнуто розміри мінімальних витрат виконавчих проваджень, а не виконавчий збір, що є окремими категоріями.

Так, згідно зі статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З вищевикладених приписів слідує, що виконавчий збір та кошти на витрати виконавчого провадження є різними поняттями, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, в той час як витрати виконавчого провадження - це витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Відповідно до пункту 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Тобто, вищевказана норма передбачає виняток щодо стягнення витрат виконавчого провадження лише щодо виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини.

При цьому, відповідно до визевказаного пункту 2 Розділу VI Інструкції виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відтак, оскільки оскаржувані постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2, були винесені одночасно з постановами про відкриття відповідних виконавчих проваджень, а також враховуючи те, що останніми з позивача стягнуто витрати виконавчого провадження, а не виконавчий збір, як помилково вважав суд першої інстанції, то останні є правомірними та не підпадають під застосування приписів пункту 4 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», позаяк останній забороняє стягнення виконавчого збору, а спірними постановами стягнуто витрати виконавчого провадження, про що зазначено вище.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування рішень.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційну скаргу відповідача - задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (18000, м.Черкаси, просп.Хіміків, буд.50; ) Гайдай Т.О. від 13.10.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_1 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП НОМЕР_2 та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна