Справа № 520/7985/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 р.Справа № 520/7985/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 07.03.23 по справі № 520/7985/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення ГУ ДМС у Харківській області від 15.08.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 19.06.2020 про набуття ОСОБА_1 громадянства України; зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що з 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 не залишав територію України, так як Україні є його Батьківщиною, де він народився та живе (на території російської федерації у позивача немає житла та відсутні будь-які підстави для повернення). Апелянт постійно проживає у місті Харкові з дружиною, громадянкою України, продовжуючи здійснювати офіційно оформлений догляд за мамою - громадянкою України, інвалідом 2 групи із психічного захворювання, у якої, крім позивача, нікого більше немає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Харківський окружний адміністративний суд фактично позбавив маму позивача, особу з інвалідністю, постійного стороннього догляду, так як для його продовження потрібно надати документи на підтвердження законного проживання на території України, яких у ОСОБА_1 немає. Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача та повідомляв його про неможливість припинити громадянство рф та просив допомоги посадових осіб суб`єкта владних повноважень у складанні та подачі декларації про відмову від іноземного громадянства. Відповідачем не пояснено та не надано кваліфікованої допомоги яким чином ОСОБА_1 повинен вийти з громадянства рф, з якою на той час, вже як 4 місяці були розірвані дипломатичні відносини. Наголошує на тому, що представники відповідача при неодноразових зверненнях позивача постійно повідомляли про те, що неоднозначна ситуація, яка склалася у ОСОБА_1 буде вирішена та обіцяли, що ДМС України надасть роз`яснення щодо виконання Указу Президента України №594/2019. Також стверджує, що з 2018 року, у зв`язку з погіршенням відносин рф ( посилення її агресивних дій у відношенні України), а також підвищенням розміру заробітної плати України, стало неможливим подати декларацію про відмову від іноземного громадянства (громадянства рф) відповідно до Закону України Про громадянство України в ДМС України, так як вартість консульських дій тільки за оформлення заяви про вихід з громадянства рф перестала перевищувати половину розміру мінімальної заробітної плати в Україні, а консульські дії по перекладу на російську мову тимчасового посвідчення громадянина України так і не було включено ДМС України у вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства)" відповідно до Закону України Про громадянство України. А тому вважає, що судом протиправно не враховано, що до сукупних витрат належить і нотаріальне завірення документів, які були перекладені з української мови.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та його представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили скаргу задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання суду апеляційної інстанції не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. До суду апеляційної інтсанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що представник відповідача знаходиться у щорічній відпустці.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки судом явку сторін не визнано обов`язковою та наявних в матеріалах справи доказів достатньо для вирішення справи без особистої участі відповідача. Крім того, колегія суддів зважає на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що слухання справи неодноразово відкладалося.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився на території України, уродженець міста Харків (а.с. 111).

29.04.2009 відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням отримав дозвіл на імміграцію в Україну, та був документований посвідкою на постійне проживання в Україні 30.04.2009 ХР №20170 (а.с. 116).

11.03.2020 позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (а.с. 114-115).

19.06.2020 ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України", у зв`язку з чим позивачу видано тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_1 від 30.06.2020.

У зв`язку з ухваленим відповідачем рішення про оформлення набуття громадянства України, позивачем подано до відповідача зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до відповідача документ про припинення громадянства Російської Федерації, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави (а.с. 118).

25.06.2021 позивач звертався до МЗС України з заявою про видачу довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина РФ.

У відповідь на звернення МЗС України повідомило позивача, що підстави у видачі довідки відсутні, заяву та додані до неї документи було повернуто, як такі, що не підпадають під дію чинного Порядку оформлення та видачі Міністерством закордонних справ, дипломатичним представництвом чи консульською установою України довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина РФ у країні своєї громадської незалежності, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.12.2019 №1130 (а.с.130).

У відповідь на запит позивача щодо можливості подання декларації про відмову від іноземного громадянства листом від 28.10.2021 №6301.6.2-20240/63.3-22 відповідач повідомив, що підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства немає.

21.06.2022 ГУ ДМС України в Харківській області позивачу направлено повідомлення про те, що 19.06.2022 року сплинув термін виконання ним зобов`язання про припинення громадянства Російської Федерації та надання до ГУДМС України в Харківській області документа про припинення громадянства Російської Федерації, виданого уповноваженим на те органом цієї держави та просило надати вищезазначений документ, що підтверджується листом від 21.06.2022 №6301.6.2-4146/63.3-22 (а.с. 181).

21.06.2022 ОСОБА_1 через урядовий контактний центр подав звернення з питання продовження терміну громадянства України, в якому просив надати можливість скласти декларацію про припинення іноземного громадянства за обставин, що не залежать від нього для збереження громадянства України, що підтверджується реєстраційною карткою звернення №РО-14180036 (а.с. 182-185).

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15.08.2022 скасовано рішення від 19.06.2020 у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язання про припинення іноземного громадянства (а.с. 136).

Вважаючи дії відповідача щодо прийняття вказаного рішення та відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні вимог позову, суд першої інстанції дійшов висвноку про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у ОСОБА_1 права на подання декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до відповідача, в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку з прийняття відповідного документа. Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості здійснити процедуру виходу з громадянства Російської Федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства так і декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства Російської Федерації в Україні (поштою або через представника), чи до консульства Російської Федерації Республіки (особисто).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Статтею 1 цього ж Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Відповідач, з яким погодився суд першої інстанції наполягає, що даний перелік "незалежних від особи причин" є вичерпним, а тому правові підстави для прийняття від позивача декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні.

Як виснував суд першої інстанції, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості здійснити процедуру виходу з громадянства російської федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства, так і декларації про відмову від громадянства російської федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства російської федерації в Україні (поштою або через представника), чи до консульства російської федерації Республіки (особисто).

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає, що під час оцінки сукупності обставин, що завадили позивачу вчасно завершити процедуру набуття громадянства України судом не враховано ту обставину, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).

На сьогодні дія воєнного стану продовжена згідно з відповідними Указами Президента України.

У зв`язку зі збройною агресією та масованим вторгненням збройних сил РФ в Україну 24 лютого 2022 року були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, та, відповідно, посольства та консульства РФ в Україні припинили свою діяльність.

Визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивача про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже як в законодавстві України, так і в законодавстві рф відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до взятого на себе зобов`язання припинити громадянство рф, ОСОБА_1 зібрав повний пакет документів для особистої подачі їх до Генерального консульства рф в Харкові, крім єдиної довідки про підтвердження зняття з місця реєстрації, отримати яку не зміг у зв`язку з побоюванням за своє життя у разі повернення до рф за її отриманням. Звернутися до консульства позивач не встиг, оскільки після 24 лютого 2022 року консульські установи рф припинили свою діяльність.

Продовжуючи судовий розгляд, колегія суддів зазначає, що 19 грудня 2021 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про громадянство України" щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб" від 14 грудня 2021 року № 1941-ІХ (далі - Закон № 1941-IX), яким, зокрема, змінено визначення незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) (стаття 1) та розширено підстави для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України (стаття 21).

За новою редакцією статті 1 цього Закону незалежно від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Тобто, на даний час редакція закону передбачає невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства як пряму підставу для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Крім того, вказаним Законом передбачено подання декларації про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, - документ, у якому іноземець, який є громадянином держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнав у країні своєї громадянської належності переслідувань, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом, засвідчує свою відмову від громадянства держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом.

Указом Президента України від 13.08.2019 594/2019"Питання спрощення набуття громадянства України іноземцями та особами без громадянства, які брали (беруть) участь у здійсненні заходів із забезпеченнянаціональної безпеки і оборони України, та громадянам рф, які зазнали переслідування через політичні переконання" передбачена можливість подання декларації про відмову від громадянства рф.

Так, вказаним Указом внесено зміни до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" та підпункт "в" пункту 24 після абзацу четвертого доповнити новим абзацом такого змісту: " декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності".

Отже, для подання декларації необхідно отримати довідку МЗС України, що підтверджує переслідування через політичні переконання.

Колегія суддів акцентує увагу, що позивач, проживаючи в рф, займав активну громадянську позицію та здійснював громадську діяльність щодо припинення російської агресії на південному сході України, зокрема був активним учасником російського опозиційного руху "Артпдготовка", приймав участь в антикорупційних протестах, організованих Олексієм Навальним.Через побоювання політичного переслідування за проукраїнські позиції, позивач разом із дружиною в грудні 2017 року покинув територію рф та наразі разом із сім`єю мешкає в місті Харкові.

Водночас звернувшись до МЗС України за отриманням відповідної довідки отримав відмову з посиланням на те, що він вже є громадянином України, а тому видати відповідну довідку не має можливості.

З наведеного вбачається, що через зміну законодавства в сфері набуття громадянства виникла ситуація коли позивач не може практично реалізувати своє право на здобуття громадянства України за спрощеним порядком, оскільки на момент надання йому громадянства в 2020 році зміни до Закону України "Про громадянство України" щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб ще не набули чинності.

Як доречно наголошує позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі, позивач не має можливості виїхати ані на територію росії через побоювання політичного переслідування, ані до консульських установ, розташованих за межами України, від так фактично не міг реалізувати свій обов`язок щодо подання заяви про припинення громадянства рф. На підтвердження вказаного, в матеріалах справи наявні відповіді уповноважених структур рф про те, що отримати довідку про зняття з міста реєстрації може тільки особисто або через офіційних сайт державних послуг (зареєструватися в якому позивач не має можливості через відсутність мобільного зв`язку місцевих операторів).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався до органів ДМС з відповідними заявами про надання роз`яснення про подальші дії для припинення громадянства рф, зокрема з проханням прийняти декларацію про відмову від громадянства, на що отримував відповідь про неузгодженість чинного законодавства стосовно подання декларації про відмову особи, яка є громадянином рф і зазнала переслідувань через політичні переконання в країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що позивачем вчинялися необхідні дії задля припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф, отримання довідки про відсутність заборгованості), однак такі не призводять до певних правових результатів з незалежних від позивача причин.

Отже, в такому випадку законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації та відповідач протиправно відмовився прийняти так декларацію.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем здійснювалися неодноразові звернення до консульських установ російської федерації щодо припинення громадянства, підтверджено відсутність заборгованості зі сплати податків російської федерації, втім не отримано довідку про зняття з місця реєстрації через необхідність особистої присутності в органах міграційної служби рф та обгрунтованих побоювань позивача стати жетвою політичних переслдувань у разі виїзду до рф.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від позивача причин є обґрунтованою, а відмова УДМС в Харківській області у прийнятті такої декларації неправомірною.

Колегія суддів зауважає, що відповідач, приймаючи рішення про скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 19.06.2020 про набуття ОСОБА_1 громадянства України, допустив невиправдане порушення прав останнього, оскільки поставив особу, яка добровільно через власні моральні переконання бажає відмовитися від громадянства країни -агресора та набути громадянство України, у невизначене становище стосовно свого місця перебування, допустив ймовірне порушення кола родинних відносин та привів до загрози стати жертвою політичних репресій за свою громадянську позицію в разі повернення до попереднього місця проживання.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі", заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009). У справі "Рисовський проти України" також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування" передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (серед інших джерел, mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007 та у справі "Трґо проти Хорватії", заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009).

Таким чином, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф через введення в країні воєнного стану наразі не є можливим.

Вказаного вище не враховано судом першої інстанції, який неповно з`ясувавши всі обставини справи, допустив порушення норм матеріального права, зокрема не врахував, що на момент скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 19.06.2020 про набуття ОСОБА_1 громадянства України відбулися зміни законодавства в частині спрощеного набуття громадянства України, а також оголошення в країні воєнного стану, що призвело до припинення діяльності всіх консульських установ рф на території країни.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову шляхом скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15.08.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 19.06.2020 про набуття ОСОБА_1 громадянства України та зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України.

У даному випадку задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити такі дії є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 520/7985/22 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15.08.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 19.06.2020 про набуття ОСОБА_1 громадянства України.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 04.09.2023.