Справа № 520/21500/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 р. № 520/21500/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 24.03.2023 №15 Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області () про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 ); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області () з 15.03.2023 призначити ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років, виходячи з 90% від суми заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001№ 2663-ІІІ), згідно з довідками Донецької обласної прокуратури від 01.03.2023 № 21-130 ВИХ -23, від 02.03.2023 № 21-132 ВИХ-23 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ та проводити виплати призначеної пенсії за вислугу років довічно, щомісячно, в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії за вислугу років та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України №2148-VIII від 03.10.2017, №1058-ІV від 09.07.2003, незалежно від факту працевлаштування чи роботи або перебування на посадах в органах прокуратури України, а також перераховувати призначену пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001№ 2663-ІІІ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач 30.08.2023 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що його рішення є правомірним, тому що в нього немає підстав для призначення пенсії позивачу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , 15.03.2023 звернулась до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 12.07.2001. До вказаної заяви позивач додала довідку від 02.03.2023 № А-118/73, що підтверджує навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого у період з 31.07.1997 по 30.06.2002; копію трудової книжки серія НОМЕР_2 , розпочатої 05.04.2022; копію диплому від 29.06.2002 серії НОМЕР_3 ; архівну довідку Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 02.03.2023 № А-118/73, якою підтверджено період навчання, отримання диплому спеціаліста; довідки від 01.03.2023 № 21-130ВИХ-23 про складові заробітної плати/грошове забезпечення за 60 календарних місяців роботи підряд перед призначенням/перерахунком пенсії, від 02.03.2023 № 21-132ВИХ-23, видані Донецькою обласною прокуратурою; копію паспорту та ідентифікаційного коду; копії свідоцтва про народження дітей та свідоцтво про шлюб від 18.11.2006 серія НОМЕР_4 , яким підтверджується зміна мною прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Звертаючись з вказаними документами для призначення пенсія позивач посилалась на те, що вона має стаж роботи понад 20 років (враховуючи навчання у вищому навчальному закладі за відповідною спеціалізацією), з яких стаж роботи в органах прокуратури України на посадах прокурорів становить 19 років 6 місяців 3 дні.

Рішенням ГУПФУ в області від 24.03.2023 № 15 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ із змінами, внесеними відповідно до Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку без обмеження граничного розміру.

Обґрунтовуючи вказане рішення відповідачем зазначено, що відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (ділі Закон № 1697-VII) незалежно від віку необхідний спеціальний стаж, визначений даною статтею, має становити не менше 25 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Відповідач встановив, що станом на дату звернення стаж роботи позивача, що дає право на вислугу прокурорам складає 20 років 2 місяці 14 днів, в тому числі стаж на прокурорських посадах - 19 років 6 місяців 3 дні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Вимогу призначити пенсію згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції Закону від 12.07.2001 №92663-ІІІ позивач обґрунтовує тим, що саме на час коли діяла вказана норма він закінчив навчання та обирав місце майбутнього працевлаштування з урахуванням всіх гарантій, які надаються державою працівникам (в тому числі гарантій щодо пенсійного забезпечення). Зазначена норма Закону України "Про прокуратуру" передбачала, що відпрацювавши в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, позивач матиме право на призначення пенсії в розмірі 90% від заробітної плати. Гарантія реалізації зазначеного механізму права на пенсійне забезпечення додатково була закріплена ст. 22 Конституції України, яка передбачала, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного, відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії мав застосувати положення ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії'" від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії, стаж вислуги, що дає право на пенсію за вислугою років позивача, на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", складає понад 20 років (з урахуванням навчання в юридичному ВУЗі), з них 19 років 9 місяців 18 днів - на прокурорських посадах. Тобто, станом на дату звернення стаж позивача на прокурорських посадах складає більше 20 років.

Отже, позивач має право для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (більше 20 років вислуги).

Таким чином відновлення права позивача на призначення пенсії полягає у зобов`язанні відповідача з 15.03.2023 призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, виходячи з 90% від суми заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001№ 2663-ІІІ), згідно з довідками Донецької обласної прокуратури від 01.03.2023 №21-130 ВИХ -23, від 02.03.2023 №21-132 ВИХ-23 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ та проводити виплати призначеної пенсії за вислугу років довічно, щомісячно, в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії за вислугу років та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України №2148-VIII від 03.10.2017, №1058-ІV від 09.07.2003, незалежно від факту працевлаштування чи роботи або перебування на посадах в органах прокуратури України, а також перераховувати призначену пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001№ 2663-ІІІ).

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 1 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 24.03.2023 №15 Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області () про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області () з 15.03.2023 призначити ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років, виходячи з 90% від суми заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001№ 2663-ІІІ), згідно з довідками Донецької обласної прокуратури від 01.03.2023 № 21-130 ВИХ -23, від 02.03.2023 № 21-132 ВИХ-23 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ та проводити виплати призначеної пенсії за вислугу років довічно, щомісячно, в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії за вислугу років та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України №2148-VIII від 03.10.2017, №1058-ІV від 09.07.2003, незалежно від факту працевлаштування чи роботи або перебування на посадах в органах прокуратури України, а також перераховувати призначену пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001№ 2663-ІІІ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов