Справа № 400/8400/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

06 вересня 2023 р. № 400/8400/23

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Ярощук В.Г., ознайомившись з позовною заявою:

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

доГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

простягнення 37 962,62 грн,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати у вигляді:

відпускних за 46 календарних днів на загальну суму 28071,97 грн, а саме: у грудні 2022 року 1 к.д., сума недоплати 1091,44 грн; у січні 2023 року 17 к.д., сума недоплати 16584,35 грн; у березні 2023 року 13 к.д., сума недоплати 6006,13 грн; у травні 2023 року 15 к.д., сума недоплати 4390,05 грн;

компенсації за невикористану основну щорічну основну відпустку за 07 календарних днів на загальну суму 2048,68 грн при звільненні у травні 2023 року;

лікарняних загальною тривалістю 09 к.д. на загальну суму 7841,97 грн, в тому числі: 4356,65 грн перші 5 днів; 3485,32 грн лікарняний лист після 5 днів.

Позовні вимоги позивачка умотивувала тим, що відповідач системно повторював нарахування денного заробітку за попередній період з грубим порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, а саме: включив до розрахунку місяці з нульовим доходом (з грудня 2021 по вересень 2022 року включно), тобто періоди, в яких позивачка перебувала у вимушеному прогулі з вини державного органу, та фактично не перебувала у трудових відносинах з відповідачем, чим завищено кількість календарних днів у нібито фактично відпрацьованих періодах, а це значно зменшило середній денний заробіток для розрахунку відпускних, лікарняного, компенсації за невикористану відпустку;

У відзиві на позовну заяву від 27.07.2023 відповідач заперечив проти позову і просив суд відмовити в його задоволенні повністю. Відзив аргументовано тим, що:

позивачку було поновлено на роботі з 05.04.2021 згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 у справі № 400/3286/21, а тому період з грудня 2021 року по вересень 2022 року повинен включатись до кількості календарних днів, які враховуються для визначення середньоденного заробітку за попередній період;

компенсація за невикористану відпустку та компенсація за лікарняні не входять до системи оплати праці державних службовців, а тому позивачка повинна була сплатити судовий збір за відповідні позовні вимоги.

У відповіді на відзив від 03.08.2023 позивачка не погодилась з викладеними у відзивами доводами стосовно того, що допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю та грошова компенсація за невикористанні дні відпустки не входять до системи оплати праці. Позивачка наголосила на тому, що відповідач не спростував факти про те, що вона з 25.11.2021 по 21.09.2022 знаходилась у вимушеному прогулі з вини відповідача, у цей період їх не здійснювалось будь-яких виплат заробітної плати, надані нею розрахунки недоплаченої заробітної плати є вірними.

Натомість відповідач у запереченнях (на відповідь на відзив) від 07.08.2023 підтримав свою позицію, що компенсація за невикористану відпустку та компенсація за лікарняні не входять до системи оплати праці державних службовців. Крім цього, відповідач зазначив, що позивачка отримала повну суму компенсації за вимушений прогул та була поновлена на роботі за рішенням суду у відповідача, що є свідченням непонесення з її боку збитків у вигляді втрати заробітної плати та страхового стажу.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Поряд з цим, суд після відкриття провадження у справі дійшов до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з таких підстав.

Так, предметом справи є позовні вимоги майнового характеру, а саме: стягнення оплати часу відпусток, компенсація за невикористану відпустку та допомога по тимчасовій непрацездатності державного службовця.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, премії.

Правовідносини оплати державним службовцям часу відпусток, компенсація за невикористану відпустку та допомога по тимчасовій непрацездатності Законом України «Про державну службу» не врегульовано, а тому на них поширюється дія норм законодавства про працю.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату плату» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати включає в себе, зокрема, і додаткову заробітну плату. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникові за весь час відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено законодавством, трудовим або колективним договором.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З вищевикладеного слідує, що оплата часу відпусток і компенсація за невикористану відпустку відноситься до додаткової заробітної плати, у тому числі, й державних службовців.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 640/24361/19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, за подання позову про стягнення оплати часу відпустки та компенсації за невикористану відпуску позивачка звільнена від сплати судового збору.

Натомість відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності, включаючи догляд за хворою дитиною, догляд за дитиною віком до 14 років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років на весь період надання реабілітаційної допомоги, за наявності медичного висновку про необхідність стороннього догляду за дитиною, відноситься до страхових виплат.

Розмежовано поняття «заробітна плата» і «допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю» і в Цивільному кодексі України, відповідно до статті 1227 якого суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відтак допомога по тимчасовій непрацездатності не відноситься до заробітної плати.

Тобто за подання адміністративного позову щодо стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачка не звільнена від сплати судового збору.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за поданням до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який поданий фізичною особою, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2684,00 гривні.

Отож судовий збір за подання адміністративного позову фізичною особою майнового характеру не може бути меншим за 1073,60 грн (2684,00х0,4=1073,60).

З огляду на те, що позовна заява містить вимогу майнового характеру про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 7841,97 грн, судовий збір за подання такого позову становить 1073,60 гривні.

Тому позивачка зобов`язана була сплатити за подання до адміністративного суду цього адміністративного позову судовий збір у розмірі 1073,60 грн або подати документ, який підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, нею цього зроблено не було.

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, позовна заява не відповідає вимогам статті 161 КАС України.

Пунктом 7 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Відповідно до частини тринадцятої статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином, позивачка повинна подати до суду документу, що підтверджує сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 171, 172, 240, 243, 248, 256, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву без руху.

2. Надати ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до Миколаївського окружного адміністративного суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн або документів, які підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

3. Роз`яснити позивачці, що відповідно пункту 7 до частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

5. Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.Г.Ярощук