Справа № 380/1858/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1858/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного Карпатського загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний Карпатський загін (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 28 грудня 2022 року;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний Карпатський загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 28 грудня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 регіонального управління ДПС України від 13.12.2017 №292-ос звільнено з військової служби в запас та від 27.12.2017 №337-ос виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби та звільнення було проведено нарахування та виплату: - грошової допомоги на оздоровлення у листопаді 2015, у червні 2016, у жовтні 2017, - одноразової грошової допомоги при звільненні у січні 2018, - компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, виплачену 03.11.2020 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №1.380.2019.006760 без врахування індексації грошового забезпечення.

Зазначає, що у вказаний період місячне грошове забезпечення протиправно було непроіндексоване, відповідно нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди проведена відповідачем виходячи із непроіндексованого місячного грошового забезпечення.

Також зазначає, що відповідач при несвоєчасній виплаті позивачу індексації грошового забезпечення не нарахував та невиплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015 по день її фактичної виплати 28.12.2022.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) подала суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд вирішити питання строків звернення до суд та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.12.2017 №337-ос «По особовому складу» ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Зазначає, що з позивачем були проведені відповідні розрахунки та лише після звільнення виникло питання щодо виплат належних сум під час проходження служби, у зв`язку з чим лише із значним проміжком часу після звільнення позивач звернувся до суду про визнання протиправною бездіяльності щодо виплат, які належали йому під час проходження служби, що свідчить про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з відповідним позовом.

Щомісячна додаткова грошова винагорода не є додатковим видом грошового забезпечення в розумінні ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відноситься до інших соціальних гарантій, які надаються військовослужбовцям.

Індексація, не є складовою щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця. Вона не відноситься ні до доплат, надбавок, премій та інших додаткових видів грошового забезпечення. На це вказує те, що саме грошове забезпечення на яке має право військовослужбовець (у межах прожиткового мінімуму), підлягало індексації. Індексація, а так само її розмір, окремо вираховується на нараховане до виплати місячне грошове забезпечення, а тому вона не є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовців, яке визначено ст.9 Закону №2011-ХІІ, отже, розрахункова величина для нарахування грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01.01.2016 по 27.12.2017 є місячне грошове забезпечення, а також враховуючи те, що спірні виплати підпадають під критерії визначені ч.3 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», як соціальні виплати, що індексації не підлягають.

Наголошує, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення відбувається в одному розрахунковому періоді (без створення заборгованості та затримки на один і більше календарних місяців), тому підстави для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Щодо вирішення питання строків звернення до суду зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Згідно із ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022, який набув чинності 19.07.2022, частини першу і другу ст.233 та ст.234 КЗпП викладено в такій редакції:

- «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)»;

- «У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020 доповнено КЗпП України пунктом 1 Глави XIX «Прикінцеві Положення», відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановами Кабінету Міністрів України №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1423 від 23.12.2022 було внесено зміни до Розпорядження КМУ «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 №338 (із зміною, внесеною постановою КМУ від 27.05.2022 №630) та постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236. Цими змінами продовжувався карантин на всій території України у період з 19.12.2020 до 30.04.2023.

Отож на період дії карантину, встановленого вказаними постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З матеріалів справи убачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду 02.02.2023. На час звернення до суду існував карантин запроваджений з 19.12.2020 постановою КМУ №1236 від 09.12.2020 та продовжений постановами КМУ №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1423 від 23.12.2022, як наслідок строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому суд урахував, що у редакції яка існувала з моменту звільнення позивача зі служби положення ч.2 ст.233 КЗпП України передбачали, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст ч.2 ст.233 КЗпП України, слід дійти висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, стосується усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат та час звільнення зі служби позивача не обмежувалося будь-яким строком, а в подальшому з урахуванням внесених змін та введенням карантину строк, визначений статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, суд вважає, що позивач звернувся до суду в строк встановлений законом, а доводи зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , громадянин України, проходив військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), про що свідчить витяг з послужного списку.

Відповідно до витягу з послужного списку, ОСОБА_1 зокрема з 27.02.2012 по 27.12.2017 займав посаду дільничного інспектора прикордонної служби 1-ї категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №337-ос від 27.12.2017, старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено в запас на підставі п.«б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 27.12.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №1.380.2019.006760, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2020 позов задоволено повністю, зокрема:

- Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовій захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка визначена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у сумі 24354,67 гривень;

- Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 роки у сумі 6433,02 гривень;

- Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2017 роки загальним терміном 34 календарних дня у сумі 9814,10 гривень.

Виплата сум стягнутих на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №1.380.2019.006760 підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку позивача у AT КБ «ПРИВАТБАНК» від 08.12.2020 №F76BS5SA75PP1C05.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №1.380.2019.006724, яке набрало законної сили 19.03.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.07.2015 по 27.12.2017.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.07.2015 по 31.12.2015 відповідно до порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1087 в редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період 01.01.2016 по 27.12.2017 відповідно до порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1087, в редакції з урахуванням внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №380/17954/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 включно з урахуванням вересня 2014 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №380/17954/21 військова частина НОМЕР_1 виплатила індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по грудень 2017 в сумі 49498,81 гривень, що підтверджується довідкою про зарахування коштів на картковий рахунок позивача у АТ «Державний ощадний банк України».

Згідно особистих карток грошового забезпечення за 2015-2018, ОСОБА_1 отримував:

- одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби;

- допомогу на оздоровлення за 2015-2017;

- компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017.

Також, відповідно до особистих карток грошового забезпечення за 2015-2018, позивачу в період з лютого 2016 по грудень 2017 включно нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у відсотковому співвідношенні до розміру місячного грошового забезпечення.

Суд зазначає, що нарахування та виплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 відповідачем проведено лише 28.12.2022, тобто із затримкою, тому розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення за 2015-2017, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017, а також щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ №889 за період з лютого 2016 по грудень 2017 проведено без урахування індексації грошового забезпечення.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не проведений перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення за 2015-2017, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017, а також щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ №889 за період з січня 2016 по грудень 2017 з урахуванням індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 2 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п.2 ст.15 Закону №2011-XII крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону України №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону України № 2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Судом встановлено та інше не доведено відповідачем, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні та грошова допомога на оздоровлення за 2015-2017 роки нарахована позивачу без урахування індексації грошового забезпечення.

Разом з тим, правовий статус ветеранів війни визначає Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 05.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі ст. 16-2 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону №504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Судом встановлено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі №1.380.2019.006760 відповідачем 03.11.2020 проведено виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослубовців та членів їх сімей» та поставновою КМУ від 01.08.2012 №702 за 2013-2017 в сумі 9814,10 гривень, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку позивача у AT КБ «ПРИВАТБАНК» від 08.12.2020 №F76BS5SA75PP1C05.

Також відповідачем не доведено, що виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки при звільненні позивачу нарахована з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Статтею 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум, для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить відсилочну норму, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Проаналізувавши наведені норми, суд дійшов висновку, що в силу положень ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889.

Індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справ №820/5286/17 від 19.03.2020, №240/10130/19 від 29.04.2020.

Суд встановив, що станом на час виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889, індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась, оскільки виплата індексації грошового забезпечення була здійсненна лише на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №1.380.2019.006724 та від 07.06.2022 у справі №380/17954/21.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 з урахуванням індексації грошового забезпечення підлягають частковому задоволенню, оскільки перерахунок щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 слід здійснити за період з 01.02.2016 по 27.12.2017, оскільки відповідно до особових карток грошового забезпечення за 2015-2018, саме в цей період ОСОБА_1 виплачувалась додаткова грошова винагорода, а не в період з 01.01.2016 по 27.12.2017, як помилково зазначає позивач в позовній заяві.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про нарахування ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за січень 2016.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Згідно з правилами, встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону №2050-ІІІ слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Системний аналіз норм, що регулюють спірні відносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних відносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та 13.01.2020 у справі №803/203/17.

Крім того, Верховний Суд, розглядаючи справу №240/11882/19, вказав, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 12.01.2018, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 12.01.2018. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Аналогічна позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі №822/1110/16, 20.12.2019 у справі №822/1731/16, 13.03.2020 у справі №803/1565/17.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №1.380.2019.006724, яке набрало законної сили 19.03.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.07.2015 по 27.12.2017.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.07.2015 по 31.12.2015 відповідно до порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1087 в редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період 01.01.2016 по 27.12.2017 відповідно до порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1087, в редакції з урахуванням внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №380/17954/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 включно з урахуванням вересня 2014 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №380/17954/21 військова частина НОМЕР_1 виплатила індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по грудень 2017 в сумі 49498,81 гривень, що підтверджується довідкою про зарахування коштів на картковий рахунок позивача у АТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022.

Отже, позовні вимоги щодо нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022, підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачу несвоєчасно виплачено індексацію грошового забезпечення починаючи з 01.07.2015, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №1.380.2019.006724, а не з 01.01.2015, як зазначає позивач в позовній заяві.

Більш того, в матеріалах справи відсутні докази та судові рішення, які свідчать про те, що позивачу несвоєчасно виплачено індексацію грошового забезпечення саме з 01.01.2015.

Висновки суду щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати узгоджуються із висновками Верховного Суду при розгляді аналогічного спору, що викладені у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Восьмим апеляційним адміністративним судом також підтримані висновки щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки, які викладені у постановах від 14.07.2023 у справі №380/16997/22, від 19.07.2023 у справі №380/14191/22, від 25.07.2023 у справі №140/8135/22, від 27.07.2023 у справі №380/13863/22.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски за 2013-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01.02.2016 року по 27.12.2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;

- зобов`язання НОМЕР_2 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски за 2013-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01.02.2016 року по 27.12.2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких виплат, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.07.2015 року по день фактичної виплати 28.12.2022 року;

- зобов`язання НОМЕР_2 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01.07.2015 року по день фактичної виплати 28.12.2022 року.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) та зобов`язання вчинити дії підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач згідно з ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у вигляді сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски за 2013-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01.02.2016 року по 27.12.2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

3. Зобов`язати 7 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски за 2013-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01.02.2016 року по 27.12.2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких виплат, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Визнати протиправною бездіяльність 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.07.2015 року по день фактичної виплати 28.12.2022 року.

5. Зобов`язати 7 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01.07.2015 року по день фактичної виплати 28.12.2022 року.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04.09.2023.

Суддя Коморний О.І.