Справа № 140/11104/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/11104/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації», Луцького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу в окремій його частині,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Державної установи «Центр пробації» (далі - ДУ «Центр пробації», відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу директора ДУ «Центр пробації» від 27.07.2022 №309/к в частині припинення виплати середнього заробітку ОСОБА_1 , фахівцю Луцького районного відділу; зобов`язати ДУ «Центр пробації» нарахувати та виплатити середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 , фахівцю Луцького районного відділу ДУ «Центр пробації».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 24 лютого 2022 року був мобілізований та зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим наказом директора ДУ "Центр пробації" від 18 березня 2022 року позивача було увільнено від роботи з 24 лютого 2022 року до дня закінчення мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби у Збройних Силах України в особливий період. В подальшому, наказом директора ДУ "Центр пробації" від 27 липня 2022 року позивачу було припинено з 19 липня 2022 року нарахування та виплату середнього заробітку на час проходження військової служби.

Позивач не погоджується з наказом від 27 липня 2022 року в частині припинення виплати середнього заробітку, посилаючись на норми статті 64 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Вказує, що даний перелік обмеження прав і свобод людини і громадянина є вичерпним, при цьому, будучи призваним до Збройних Сил України та виконуючи свій обов`язок, передбачений статтею 65 Конституції України, який не входить до цього переліку, не є підставою для скасування права позивача на отримання середнього заробітку. Зазначає, що виконання державного обов`язку передбачає збереження середньої заробітної плати працівнику, який проходить військову службу (тобто виконує державний обов`язок), який чітко визначений Конституцією України, оскільки відповідно до норм статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату не нижче від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Також посилаючись на рішення Конституційного суду України у справі № 3-192/2020(465/20) та статтю 58 Конституції України, зазначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

З огляду на те, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені, позивач вважає, що наказ директора ДУ «Центр пробації» № 309/к від 01 липня 2022 року, який виданий відповідно до Закону України № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» та частини третьої статті 119 КЗпП України суперечить Конституції України як основному Закону України, відтак є протиправним та підлягає скасуванню в частині припинення виплати середнього заробітку позивачу.

У відзиві на позовну заяву, поданому 12 червня 2023 року через систему «Електронний суд» представник ДУ «Центр пробації» заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168, відповідно до якої військовослужбовцям Збройних Сил встановлюється додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. пропорційно розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відтак, позивач з часу увільнення від роботи одержує грошове забезпечення як військовослужбовець Збройних Сил України та додаткову винагороду відповідно до Постанови №168, тому його посилання на порушення відповідачем статті 46 Конституції України в частині права на заробітну плату та на своєчасне одержання винагороди за працю є безпідставними.

Звертає увагу суду, що 01 липня 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни до Кодексу законів про працю України, а саме: у частині третій статті 119 слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада". Зазначені зміни набули чинності з 19 липня 2022 року.

На виконання внесених змін до Кодексу законів про працю України було видано наказ від 27 липня 2022 року № 309/к та припинено з 19 липня 2022 року нарахування та виплату середнього заробітку працівникам, які проходять військову службу, у тому числі і позивачу.

З огляду на вказані обставини, уважає, що ДУ «Центр пробації» діяла в межах та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні (арк. спр. 22 - 23).

У відповіді на відзив поданому 15 червня 2023 року через систему «Електронний суд» позивач вказує на суперечність відзиву основному Закону України та верховенству права. Наголошує на неприпустимості зворотної дії в часі нормативно-правових актів, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність, що стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

ОСОБА_1 заперечив отримання грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року.

Просить суд не брати до уваги відзив на позовну та задовольнити позов у повному обсязі (арк. спр. 26 - 27).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та залучено другим відповідачем до участі у справі Луцький районний відділ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області (43016, м. Луцьк, вул. Ковельська, 53) (арк. спр. 13).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду (арк. спр. 28 - 30).

Луцький районний відділ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доказів у спростування позовних вимог не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.

У зв`язку із ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Наказом ДУ «Центр пробації» № 67/к від 18 березня 2022 року увільнено ОСОБА_1 , фахівця Луцького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області, від роботи з 24 лютого 2022 року до дня закінчення мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби у Збройних Силах України в особливий період на підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2022 року № 35 (арк. спр. 7).

Наказом ДУ «Центр пробації» № 309/к від 27 липня 2022 року відповідно до Закону України № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України припинено з 19 липня 2022 року нарахування і виплату середнього заробітку працівникам, які проходять військову службу по філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області в тому числі ОСОБА_1 .

Пунктом другим цього наказу в наказі № 67/к від 18 березня 2022 року слова «та середнього заробітку» виключено (арк. спр. 4 - 5).

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , приймає безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях в період з 4 травня 2022 року по теперішній час, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 № 718 від 26 вересня 2022 року (арк. спр. 9).

Позивач, уважаючи протиправним наказ ДУ «Центр пробації» № 309/к від 27 липня 2022 року в частині припинення виплати середнього заробітку звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII Закону №2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3, 4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Верховною Радою України 01 липня 2022 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року.

Відповідно до Закону №2352-ІХ внесені зміни до Кодексу законів про працю України, а саме: в частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада, і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Отже, з 19 липня 2022 року частина третя статті 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали особи на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року.

Суд звертає увагу, що пунктом другим оспорюваного наказу № 309/к, яким виключено слова «та середнього заробітку» попереднього наказу № 67/К, ОСОБА_1 позбавлено права на збереження за ним середнього заробітку з моменту увільнення від роботи по 18 липня 2022 року незалежно від того чи було здійснено нарахування та виплата такого заробітку за вказаний період чи ні.

Таким чином, посилання позивача на неприпустимість зворотної дії в часі нормативно-правових актів знайшли свої підтвердження під час розгляду даної справи в частині позовних вимог щодо припинення виплати середнього заробітку за період з моменту його увільнення від роботи (24 лютого 2022 року) по 18 липня 2022 року включно, оскільки наказ № 67/К від 18 березня 2022 року, відповідно до якого за позивачем зберігається його середній заробіток, був винесений до прийняття Закону №2352-ІХ, а відповідні зміни до нього внесені наказом № 309/к з прийняттям цього Закону та стосуються скасування збереження за позивачем середнього заробітку за минулий час (до внесення змін до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України).

При цьому пункт перший наказу № 309/к від 27 липня 2022 року щодо припинення з 19 липня 2022 року нарахування та виплату позивачу середнього заробітку відповідає нормам частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції Закону №2352-ІХ.

Суд зауважує, що відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01 липня 2022 року був прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 Рішення від 22 травня 2018 року №5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої: «На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.»

У пункті третьому вказаного рішення зазначено, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Наразі Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ неконституційним не визнавався, є чинним та обов`язковим до виконання.

Стосовно посилання позивача на те, що виконання ним обов`язку, передбаченого статтею 65 Конституції України, який не входить до вичерпного переліку прав та свобод, які не можуть бути обмежені (стаття 64 Конституції України) не може бути підставою для скасування права на отримання середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Конституцією України диференційовано права та обов`язки людини і громадянина. Стаття 64 Конституції України визначає випадки та умови обмеження прав. Так, Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

ОСОБА_1 у позовній заяві помилково відносить обов`язки, передбачені статтею 65 Конституції України до категорії прав та свобод, відтак такі доводи, якими позивач аргументує позовні вимоги є необґрунтованими.

Частиною другою ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду даної справи доведено правомірність винесення наказу № 309/к в частині припинення з 19 липня 2022 року нарахування і виплату позивачу середнього заробітку.

Поряд з тим відповідач не довів правомірності цього наказу в частині виключення слів «та середнього заробітку» з наказу № 67/К від 18 березня 2022 року, чим фактично скасовано право позивача на збереження за ним середнього заробітку за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 включно.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу директора ДУ «Центр пробації» № 309/к від 27 липня 2022 року в частині припинення виплати середнього заробітку у спосіб визнання протиправним та скасування пункту другого оспорюваного наказу в частині виключення слів «та середнього заробітку» в наказі № 64/К від 18 березня 2022 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243 - 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Державної установи «Центр пробації» (04050, місто Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81, ідентифікаційний код юридичної особи 41847154), Луцького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області (43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, 53) про визнання протиправним та скасування наказу в окремій його частині задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт другий наказу директора Державної установи «Центр пробації» в частині виключення слів «та середнього заробітку» в наказі № 64/К від 18 березня 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович