Справа № 460/17447/23
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2023 року м. Рівне №460/17447/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, за участю: секретаря судового засідання І.С.Ляшук; представника позивача адвоката Н.М.Коробки; представника відповідача А.А.Гуменюка; представника третьої особи не прибув; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про визнання протиправними дій, стягнення коштів та моральної шкоди.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 58405,29 грн; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 58405,29 грн; стягнути з відповідача 58405,29 грн моральної шкоди.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що постановою державного виконавця від 05.11.2019 відкрито виконавче провадження №60492390 щодо виконання виконавчого листа Рівненського районного суду від 03.05.2019 про стягнення з позивача заборгованості у вигляді інфляційних витрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в сумі 584052,88 грн. Також, 05.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн. Постановою державного виконавця від 07.10.2021 ВП №60492390 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист Рівненського районного суду від 03.05.2019 повернуто стягувачу АТ «Універсал Банк». 08.10.2021 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови від 05.11.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн. Позивачу стало відомо, що його рахунку державним виконавцем стягнуто кошти у розмірі 58405,29 грн: 01.11.2022 36569,00 грн та 31.05.2023 22036,29 грн. Позивач вказує, що не зважаючи на повернення виконавчого листа стягувачу за відсутності фактичного стягнення за виконавчим листом відповідних сум, та тимчасову (на період припинення або скасування воєнного стану на території України) заборону на звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, відповідачем протиправно списані з рахунку позивача кошти; стягнення коштів може призвести до подвійного стягнення сум, оскільки приватним виконавцем також відкрито виконавче провадження з визначенням суми основної винагороди у розмірі 58405,29 грн. Такі протиправні дії виконавчого органу також завдали позивачу моральної шкоди. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відзив на позовну заяву відповідачем не поданий.

Пояснення третьої особи обґрунтовані тим, що відповідач, вчиняючи дії по списанню коштів з боржника діяв цілком правомірно, тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою суду від 03.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, з врахуванням особливостей провадження у категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (стаття 287 КАС України), у відкритому судовому засіданні на 22.08.2023.

Ухвалою суду від 22.08.2023 витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження №67083591, які перебувають у зведеному виконавчому провадженні №71878816; довідку (інформацію) про суми коштів, які були стягнуті з ОСОБА_1 в межах виконання виконавчого провадження №67083591.

Ухвалою суду від 22.08.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні оголошено перерву до 30.08.2023.

Ухвалою суду від 30.08.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області.

Ухвалою суду від 30.08.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладене на 06.09.2023.

У судове засідання 06.09.2023 прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Третя особа, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Ухвалою суду від 06.09.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено продовжити розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

У Рівненському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває зведене виконавче провадження №71878816, до якого входять виконавчі провадження:

№67083591 щодо виконання постанови Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №60492390 від 05.11.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн;

№70235273 щодо виконання постанови Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №68054904 від 06.01.2022 про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн;

№70235389 щодо виконання постанови Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №68054904 від 06.01.2022 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 68,90 грн.

Документи, винесені державним виконавцем в межах виконавчого провадження №67083591:

08.10.2021 постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови №60492390 від 05.11.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн;

08.10.2021 постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

08.10.2021 постанова про арешт коштів боржника накладення арешту в межах суми стягнення у розмірі 58405,29 грн;

06.09.2022 постанова про арешт коштів боржника накладення арешту в межах суми стягнення у розмірі 58405,29 грн;

08.11.2022 постанова про зупинення вчинення виконавчий дій;

18.05.2023 постанова про поновлення вчинення виконавчих дій;

18.05.2023 постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій;

23.05.2023 постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження;

02.06.2023 постанова про зняття арешту з коштів;

02.06.2023 постанова про закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2021 вбачається, що остання винесена щодо виконання постанови №60492390 від 05.11.2019.

Так, постановою державного виконавця від 05.11.2019 відкрито виконавче провадження №60492390 щодо виконання виконавчого листа Рівненського районного суду від 03.05.2019 про стягнення з позивача заборгованості у вигляді інфляційних витрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в сумі 584052,88 грн.

Того ж дня 05.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору ВП №60492390 у розмірі 58405,29 грн.

Постановою державного виконавця від 07.10.2021 ВП №60492390 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист Рівненського районного суду від 03.05.2019 повернуто стягувачу АТ «Універсал Банк».

Постанову №60492390 від 05.11.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн виокремлено в окреме провадження, тобто №67083591.

Відповідно до Виписки по картці ОСОБА_1 списані кошти у розмірах:

01.11.2022 36569,00 грн деталі операції згідно постанови про арешт коштів боржника №67083591 від 06.09.2022 та постанови №60492390 від 05.11.2019;

31.05.2023 22036,29 грн деталі операції ВП №67083591 постанова №60492390 від 05.11.2019 (а.с. 43-45).

Позивач вказує, що не зважаючи на повернення виконавчого листа стягувачу за відсутності фактичного стягнення за виконавчим листом відповідних сум, та тимчасову (на період припинення або скасування воєнного стану на території України) заборону на звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, відповідачем протиправно списані з рахунку позивача кошти: 01.11.2022 36569,00 грн, 31.05.2023 22036,29 грн. Позивач вказує на протиправність дій виконавчого органу щодо стягнення коштів по виконавчому збору в розмірі 58405,29 грн.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість дій виконавчого органу щодо стягнення з позивача коштів, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає таке.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній станом на 05.11.2019), виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній станом на 05.11.2019), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За правилами частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній станом на 05.11.2019), державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, Постанова про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 винесена державним виконавцем у порядку та спосіб, визначені нормами чинного законодавства, оскільки винесена одночасно з Постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2019; містить належне зазначення відсоткового розміру суми виконавчого збору 58405,29 грн 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню 584052,88 грн.

Державним виконавцем винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №60492390 від 07.10.2021, відповідно до якої постановлено виконавчий документ від 03.05.2019 повернути стягувачу АТ «Універсал Банк», з посиланням на норми пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній станом на 07.10.2021), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній станом на 07.10.2021), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, державним виконавцем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67083591 від 08.10.2021 щодо виконання Постанови про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019.

Тобто, у даному випадку, державний виконавець діяв правомірно, оскільки норми статті 40 Закону №1404-VIII визначали чіткий алгоритм дій виконавчого органу щодо обов`язку винести постанову про стягнення виконавчого збору у разі повернення виконавчого документа стягувачу у порядку пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої суми за виконавчим документом; при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.

Щодо таких доводів позивача суд зазначає, що відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не суми, що фактично стягнута в ході здійснення виконавчих дій.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за №489/20802) (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 20 Розділу III. «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

За правилами пункту 22 Розділу III. «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначає «залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення».

Тобто зазначення у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу у порядку статті 37 Закону №1404-VIII, суми «залишку нестягнутої суми» здійснюється у випадку якщо за виконавчим документом проводилося стягнення.

Якщо ж за виконавчим документом не проводилося стягнення, то «залишок нестягненої суми» не зазначається взагалі.

Тобто стягнення виконавчого збору відбувається незалежно від суми фактично стягнутої суми основного боргу, що кореспондується з приписами статті 27 Закону №1404-VIII.

Суд зазначає, що предметом спору в межах даної адміністративної справи є визнання протиправними дій державного виконавця щодо стягнення (списання) з позивача виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач фактично оскаржує суть Постанови про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 та Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2021 щодо виконання постанови від 05.11.2019.

Судом установлено, що позивач не звертався до суду з позовом про визнання протиправними та скасування Постанови про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 та Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2021 щодо виконання постанови від 05.11.2019; позивач в межах даної адміністративної справи оскаржує дії виконавчого органу щодо стягнення суми виконавчого збору, яка вже стягнута 01.11.2022 та 31.05.2023.

Тобто Постанова про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 та Постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2021 щодо виконання постанови від 05.11.2019, є чинними та не скасовані у судовому порядку, як акти індивідуальної дії.

Відповідно частини першої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами пунктів 1, 2, 3, 4, 5 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;

Так, на підставі чинних та не оскаржених Постанови про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 та Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2021 щодо виконання постанови від 05.11.2019, державний виконавець мав обов`язок вчинення відповідних виконавчих дій щодо стягнення суми виконавчого збору.

Фактичне списання з рахунку позивача коштів (дії щодо такого списання оскаржуються позивачем) 01.11.2022 36569,00 грн та 31.05.2023 22036,29 грн стосуються лише наслідку виконання Постанови про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 та Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2021 щодо виконання постанови від 05.11.2019.

Оскарження дій державного виконавця щодо фактичного стягнення (списання) коштів з виконавчого збору жодним чином не стосується питання правомірності чи протиправності винесених Постанови про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 та Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2021 щодо виконання постанови від 05.11.2019, оскільки останні є чинними та не оскаржені позивачем у судовому порядку.

Позивач також вказує, що постановою приватного виконавця від 10.11.2022 ВП №70301320 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 03.05.2019 з постановленням стягнути з боржника позивача суми основної винагороди у розмірі 58405,29 грн, що може свідчити про подвійне стягнення суми виконавчого збору.

Аналіз положень Закону №1404-VIII свідчить про те, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, яке розпочинає, зокрема, за заявою стягувача. У разі виконання рішень приватним виконавцем виконавчий збір не стягується. Натомість за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю виплачується винагорода.

Водночас аналіз норм Закону №1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, і статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» указує на те, що основна винагорода це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Одночасно з цим, основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями.

Аналіз статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Водночас саме лише існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Тому посилання позивача на можливість подвійного стягнення суми виконавчого збору відхиляються судом.

Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2022 не є предметом спору, тому суд не надає такій постанові правову оцінку по суті.

Оскаржуючи дії відповідача щодо стягнення (списання) виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн, позивач вказує на таку правову підставу:

«Пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації)».

Позивач зазначає, що в порушення норм пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ відповідач протиправно стягнув (списав) з позивача кошти зі сплати виконавчого збору у розмірі 58405,29 грн.

Щодо таких доводів позивача суд зазначає.

Відповідно до пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наступними Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, продовжувалися строки дії воєнного стану в Україні

За правилами частини першої статті 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

Тобто, станом на дати списання коштів з рахунку позивача: 01.11.2022 36569,00 грн, 31.05.2023 22036,29 грн, воєнний стан на території України не був припинений.

Пункт 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ, містить чітку вказівку на «припинення звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника».

За правилами пункту 2 частини першої статті 10 Закону №1404-VІІІ, заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначені статтею 68 Закону №1404-VІІІ.

За правилами частини першої статті 68 Закону №1404-VІІІ, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частини третьої статті 68 Закону №1404-VІІІ, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до пункту 1 Розділу Х. «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статей 68 - 70 Закону.

Пунктом 3 Розділу Х. «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції визначено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.

Суд констатує відсутність факту винесення виконавчим органом будь-якої постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження №67083591, яка б надсилалася для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Тому вказані вище доводи позивача є безпідставними та такими, що відхиляються судом.

Установлені під час розгляду справи по суті обставини та наявні у матеріалах справи докази свідчать про правомірність дій відповідача щодо стягнення (списання) коштів з рахунку позивача суми виконавчого збору, а тому позовна вимога про визнання таких дій протиправними не підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 58405,29 грн та стягнення з відповідача 58405,29 грн моральної шкоди, суд зазначає таке.

За приписами пунктів 3 та 6 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За правилами пунктів 3 та 6 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Враховуючи попередній висновок суду про правомірність оскаржуваних дій, похідні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень - обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваних дій в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вулиця Петра Могили, 22Б, місто Рівне, 33001; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області (вулиця Симона Петлюри, 13, місто Рівне, 33028; ), про визнання протиправними дій, стягнення коштів та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 вересня 2023 року

Суддя К.М. Недашківська