Справа № 480/7183/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 р.Справа № 480/7183/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 20.02.23 по справі № 480/7183/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті , Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі відповідач-1, відділ Укртрансбезпеки у Сумській області), Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі відповідач-2, Укртрансбезпека), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № 342075 від 17.10.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34 000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просив рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач стверджує про помилковість висновків суду першої інстанції з огляду на те, що всупереч вимог п.п.4 п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого спільним наказом Міністерства інфраструктури та Міністерства внутрішніх справ №1007/1207 від 10.12.2013 (надалі Порядок №1007/1207 від 10.12.2013), у довідці від 01.09.2022 №0062057 відсутнє найменування пункту габаритно-вагового контролю та у графі «Тип транспортного засобу» застосована недопустима позначка, а саме замість знака « НОМЕР_1 », передбаченого Порядком, проставлено букву «х». Також зазначив, що всупереч п.п.5 п.4 Порядку №1007/1207 на місці події співробітниками відділу Укртрансбезпеки у Одеській області складений лише акт № 339538.

Звертає увагу на те, що йому не надали, всупереч приписів пунктів 23, 24 Порядку № 879, можливість усунути порушення, проте дозволили подальший рух, що є доказом незаконності складення акту № 339538. Вказує на невірне застосування судом першої інстанції приписів Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»

Позивач зазначає, що оскільки він перевозив кукурудзу, яка є сипучим вантажем та може легко переміщуватися без вини водія, то внаслідок об`єктивних обставин, зокрема, стану дорожнього покриття, кутів підйому та спусків, поведінки інших учасників дорожнього руху, зміни швидкості транспортного засобу, зокрема, під час гальмування, на які водій не може впливати, вантаж під час здійснення вимірювання змістився.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в акті №339538 не вказано вимірювальне або зважувальне обладнання та його відповідність вимогам п.п. 12-13 Порядку № 879.

Також покликався на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 816/2329/13-а, від 16.01.2018 у справі № 826/442/13-а, від 12.06.2018 у справі № 821/597/17, від 09.08.2019 по справі № 820/1420/17, від 09.08.2019 у справі № 817/1051/16.

06.07.2023 на адресу суду від відповідача - Укртрансбезпеки надійшов відзив, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року без змін.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

На автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» (452+811м) працівником Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпеки) під час рейдової перевірки проведено габаритно-вагове вимірювання транспортного засобу, за результатами якої складено акт від 01.09.2022 №339538, в якому зазначено про порушення законодавства, а саме перевезення вантажу (кукурудзи) з перевищенням вагових параметрів на одиночну вісь (13 940кг) при допустимій 11,5), акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.09.2022 №0056355, в якому на підставі чеку зважування вказано дані про результати зважування, в тому числі і відстань між осями, довідку про результати здійснення габаритно - вагового контролю від 01.09.2022 №0062057.

Листом від 30.09.2022 №32619/38/24-22 позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

На розгляд справи для надання пояснень 17.10.2022 о 9 год. 30 хв. представник позивача не з`явився.

17.10.2022 за результатами розгляду справи начальником відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області винесено постанову №342075, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу, яка передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Копія постанови направлена поштовим відправленням на адресу позивача, вказану у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а саме АДРЕСА_1 .

Не погодившись зі спірною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив, з то що матеріалами справи підтверджено законність та обґрунтованість спірної постанови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/ чи вантажів.

Частиною 14 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється: наявність визначених ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 16 Порядку № 1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Частиною 2 статті 29 Закону України Про дорожній рух передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п. в) п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, у редакції, чинній на момент вчинення правопорушення, передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: в) навантаження на: одинарну вісь 11,5т.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б" та в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Пунктом 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку.

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку № 879 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Згідно з п. п. 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно з п. 15-18, 20 Порядку № 879 що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.

Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом МВС України та Мінінфраструктури України від 10.12.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Матеріали справи свідчать, що позивач перевозив вантаж (кукурудзу) з перевищенням вагових параметрів на одиночну вісь (13 940 кг при допустимій 11,5), чим порушив ч.1 ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність що передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Викладене, з урахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів ст. 60 Закону свідчить, що відповідачем оскаржувана постанова винесена правомірно.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ним перевозився сипучий вантаж (кукурудза), який може легко переміщуватися без вини водія, оскільки статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Відповідно до пункту 8.15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (далі - Правила № 363), вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. (пункт 12.5 Правил №363)

Отже, вказаними приписами Правил №363 передбачено обов`язок забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху. Зміщення вантажу, та як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням.

Крім того, наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, в тому числі й у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Враховуючи вище зазначені обставини справи та положення правових норм, колегія суддів вважає правомірними висновки суду, щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови Державної служби україни з безпеки на транспорті №342075 від 17.10.2022.

Посилання апелянта на недотримання відповідачем вимог Порядку № 879 в частині не заборону подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру колегія суддів вважає безпідставними, оскільки така бездіяльність відповідача не впливає на правомірність винесеної постанови. Відповідно до Порядку № 879, право вжиття заходів із затримання транспортного засобу покладене на відповідні підрозділи МВС, які також присутні при габаритно-ваговому контролі.

Дані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладену в постанові від 09 серпня 2019 року по справі №817/1051/16.

Спростовуючи посилання апелянта на відсутність методики виконання вимірювань по осьових навантажень маси вантажних транспортних засобів у русі, що перевозять сипучі вантажі або вантажі, що змінюють розподіл у русі, колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.08.2018 по справі №820/1420/17, відповідно до якого: «за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879. Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасування п.19 Порядку № 879 Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.».

Крім того, скаржником не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку та не складення розрахунку плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року по справі №817/1051/16, на яку посилається позивач у апеляційній скарзі.

Одночасно колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини врегульовані наведеними вище нормативно-правовими актами. А тому посилання апелянта на порушення відповідачем приписів Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», є помилковими оскільки приписами ч. 2 ст. 2 цього Закону прямо визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, під час рейдових перевірок (перевірок на дорозі), що проводяться з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт".

Стосовно аргументів апелянта про те, що в акті №339538 відсутнє посилання на вимірювальне або зважувальне обладнання, яке було використано посадовими особами відділу Укртрансбезпеки при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу, та відомості про проходження обладнанням, за допомогою якого проводилося вимірювання, періодичної повірки та про перебування його у робочому стані, як на доказ неправомірності оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 12 Порядку № 879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до п. 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

як встановлено під час судового розгляду, зважування проводилось на габаритно-ваговому комплексі, який утримується в робочому стані та відповідає законодавству в сфері стандартизації, метрології та сертифікації згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021, строк дії до 26.05.2022 (а.с.46).

Водночас деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 № 412, де вказано, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Отже, у цьому випадку зважування проводилось на габаритно-ваговому комплексі, який перебував у робочому стані, що підтверджується чинним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, а тому такі доводи ОСОБА_1 не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не містить вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання в акті перевірки.

Щодо посилання апелянта у позові на неналежне його повідомлення про розгляд справи про застосування адміністративно-господарського штрафу колегія суддів зазначає таке.

Матеріали справи свідчать, що повідомленням від 30.09.2022 №32619/38/24-22 позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення на 17.10.2022 о 9 год 30 хв. Вказане повідомленням від 30.09.2022 №32619/38/24-22 було вручено ОСОБА_1 05.10.2022, що підтверджується його підписом на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.43, зворотній бік).

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, та у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.

Дані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду по справах №№816/2329/13, 826/442/13, 821/597/17 колегія суддів відхиляє, оскільки в них розглядалися спори з органами Державної податкової служби України, які врегульовані зовсім іншими приписами законодавства та не є релевантними обставинам цієї справи.

Стосовно посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду по справах від 09.08.2019 по справі № 820/1420/17 колегія суддів зазначає, що предметом вказаної справи було оскарження розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, тобто врегульовано іншими приписами законодавства та не є релевантним стосовно обставин цієї справи.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року по справі № 480/7183/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 06.09.2023.