Справа № 460/18685/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2023 року м. Рівне №460/18685/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні пенсії від 20.02.2023 №08 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 13.02.2023.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак отримала відмову. Вказує, що станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії. Таким чином, вважає, що має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зауважує, що судовим рішенням встановлено факт її проживання з 10.04.1986 по 08.06.1986, з 20.04.1988 по 22.08.1988, з 02.04.1990 по 02.04.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення, однак відповідачем протиправно не зараховано вказаний період проживання. За наведеного, просить суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 07.08.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позовну заяву, де вказано, що проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактором є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду. Звертає увагу, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі рішення від 20.02.2023 за №08 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Вказує, що рішення суду від 08.02.2011 по справі №2о-6/11 щодо зарахування періоду проживання в с. Заболоття Рокитнівського району Рівненської області з 10.04.1986 по 08.06.1986, та з 20.04.1988 по 22.08.1988, а з 02.04.1990 по 02.04.1993, неможливо взяти до уваги, оскільки відсутня інформація про набрання законної сили даного рішення. Також, в рішенні не обумовлено факт постійного проживання в зоні радіоактивного забруднення що відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення. На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Зауважує, що поданими позивачем документами, не підтверджено факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. Оскільки, рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08.02.2011 по справі №2о-6/11, щодо зарахування періоду проживання в с. Заболоття Рокитнівського району Рівненської області з 10.04.1986 по 08.06.1986, та з 20.04.1988 по 22.08.1988, та з 02.04.1990 по 02.04.1993, не обумовлено факт постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення то й відсутні підстави для зарахування вказаного періоду. Звертає увагу, що за період роботи з 02.09.1983 по 26.06.1991 у, неможливо встановити чи відноситься місцезнаходження військової частини до зони радіоактивного забруднення. За наведеного, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Березове Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 26.11.2007 Рівненською облдержадміністрацією.

Згідно з довідкою Старосільської сільської ради від 25.01.2023 №198, ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає в с. Старе Село Рокитнівського району Рівненській області з 05.04.1993 по даний час.

Згідно з довідкою Березівської сільської ради №234 від 30.01.2023, позивач постійно проживала в с. Заболоття Рокитнівського району Рівненської області з 10.04.1986 по 08.06.1986, з 20.04.1988 по 22.08.1988 без реєстрації, а з 02.04.1990 по 02.04.1993 постійно проживала та була зареєстрована в даному населеному пункті.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08.02.2011 по справі №2о-6/11, яке набрало законної сили 22.02.2011, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Березове, Рокитнівського району Рівненської області, проживала в с. Заболоття Рокитнівського району Рівненської області в період з 10.04.1986 по 08.06.1986, з 20.04.1988 по 22.08.1988, з 02.04.1990 по 02.04.1993.

13.02.2023 позивач подала до пенсійного органу заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

20.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення №08 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з відсутністю права на даний вид пенсії.

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 62 роки; страховий стаж становить 23 роки 3 місяці 02 дні. Рішення суду від 08.02.2011 по справі №2о-6/11 щодо зарахування періоду проживання в с. Заболоття Рокитнівського району Рівненської області з 10.04.1986 по 08.06.1986, та з 20.04.1988 по 22.08.1988, а з 02.04.1990 по 02.04.1993, неможливо взяти до уваги, оскільки відсутня інформація про набрання законної чинності даного рішення. Також, в рішенні не обумовлено факт постійного проживання в зоні радіоактивного забруднення що відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення. Згідно записів трудової книжки вбачається, що позивач працювала в період з 02.09.1983 по 26.06.1991 у військовій частині, місце розташування якої не відноситься до зони радіоактивного забруднення.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 556/1153/17.

Як встановлено судом, згідно з довідкою Березівської сільської ради №234 від 30.01.2023, позивач проживала без реєстрації з 10.04.1986 по 08.06.1986 (з 26.04.1986 1 місяць 14 днів), з 20.04.1988 по 22.08.1988 (4 місяці 3 дні), а з 02.04.1990 по 02.04.1993 (по 01.01.1993 - 2 роки 9 місяців, а по 02.04.1993 3 роки) постійно проживала та була зареєстрована в с. Заболоття Рокитнівського району Рівненської області, що в загальному з 26.04.1986 по 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 17 днів.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Заболоття відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Оскільки, ОСОБА_1 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 08.06.1986 (а не по 31.07.1986), тому вона не має права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08.02.2011 по справі №2о-6/11, яке набрало законної сили 22.02.2011, керуючись ст. 256, ст. 259 ЦПК України, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Березове, Рокитнівського району Рівненської області, проживала в с. Заболоття Рокитнівського району Рівненської області в період з 10.04.1986 по 08.06.1986, з 20.04.1988 по 22.08.1988, з 02.04.1990 по 02.04.1993.

Суд звертає увагу, що таким чином, проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 17 днів, а з 26.04.1986 по 08.06.1986, з 20.04.1988 по 22.08.1988, з 02.04.1990 по 02.04.1993 становить 3 роки 5 місяців 17 днів.

Приписами частини четвертої статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 319 ЦПК України визначено зміст рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Так, за частиною першою цієї статті, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

В редакції станом на 01.01.2011, чинній на дату прийняття рішення Рокитнівським районним судом Рівненської області (08.02.2011), аналогічний зміст мала й стаття 259 ЦПК України.

Статтею 223 ЦПК України (в редакції станом на 01.01.2011), визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 затверджено Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України. Так, згідно з п.3 розділу 11 цієї Інструкції, копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати; на копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності. Копії судових рішень, що набрали законної сили або підлягають негайному виконанню повинні бути прошиті, пронумеровані, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду (п.4 розділу 11). Копія судового рішення (документу) засвідчується відміткою "Згідно з оригіналом". У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, збереженого в АСДС, проставляється відмітка "Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду" (п.9 розділу 11).

В матеріалах справи міститься копія рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08.02.2011 по справі №2о-6/11, з відміткою про набрання законної сили 22.02.2011, яка виготовлена 19.06.2023 з автоматизованої системи документообігу суду.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про те, що вказане рішення неможливо взяти до уваги, оскільки відсутня інформація про набрання законної чинності даного рішення.

Також, суд відхиляє покликання відповідача про те, що у вказаному судовому рішенні не обумовлено факт постійного проживання та звертає увагу, що у довідці Березівської сільської ради №234 від 30.01.2023 вказано про факт постійного проживання позивача у спірні періоди.

За наведеного, суд оцінює критично неврахування пенсійним органом спірного періоду проживання позивача з 10.04.1986 по 08.06.1986, з 20.04.1988 по 22.08.1988, з 02.04.1990 по 02.04.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки в силу закону, рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області у справі №2о-6/11 від 08.02.2011, встановлено факт, що має юридичне значення, відтак воно є обов`язковини для відповідача для врахування при прийнятті ним рішення про призначення пенсії.

Таким чином, період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 17 днів.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Також, як встановлено судом, згідно з довідкою Старосільської сільської ради від 25.01.2023 №198, ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає в с. Старе Село Рокитнівського району Рівненській області з 05.04.1993 по даний час, що по дату звернення до пенсійного органу становить 29 років 10 місяців 9 днів (13.02.2023).

З урахуванням періоду проживання 3 роки 5 місяців 17 днів (з 26.04.1986 по 08.06.1986, з 20.04.1988 по 22.08.1988, з 02.04.1990 по 02.04.1993), загальний період проживання ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення становить 33 роки 3 місяці 26 днів.

Суд зазначає, що робота позивача в період з 02.09.1983 по 26.06.1991 не перешкоджала їй проживати на території зони гарантованого добровільного відселення, оскільки вказане підтверджується судовим рішенням та довідкою органу місцевого самоврядування, тому зазначення відповідачем про те, що неможливо встановити чи відноситься місцезнаходження військової частини до зони радіоактивного забруднення, суд відхиляє.

Суд зазначає, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 26.04.2017 №9-1) (далі - Порядок №22-1)

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, в тому числі документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому, суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі №К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що таке посвідчення позивачу видане уповноваженим на те державним органом (Рівненською облдержадміністрацією), який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих позивачем документів.

Відповідно до посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 26.11.2007 Рівненською облдержадміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.

Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії підтверджує факт її проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на зменшення пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відтак, оскільки матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, а також в загальному по дату звернення до пенсійного органу (13.02.2023) 33 роки 3 місяці 26 днів, то вказане дає підстави для зниження пенсійного віку ОСОБА_1 на 6 максимально.

Суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 також є досячнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

Судом встановлено, що на момент подання заяви до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах 13.02.2023 позивачу виповнилося 62 роки. Отже, дана умова є дотриманою.

При цьому, суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 23 роки 3 місяці 2 дні. Таким чином, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, страховий стаж ОСОБА_1 повинен становити 24 роки.

Оскільки, страховий стаж позивача становить лише 23 роки 3 місяці 2 дні, що є меншим за необхідних 24 років, то таким чином у позивача не виникає права на призначення пенсії відповідно до вимог ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відтак, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набуде права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності страхового стажу повних 24 роки.

Проте, суд наголошує, що підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є те, що позивач станом на 01.01.1993 не прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Однак, суд дійшов висновку, що позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області у справі №2о-6/11 від 08.02.2011 є обов`язковини для відповідача для врахування при прийнятті рішення про призначення пенсії, тому спірний період підлягає зарахуванню до періоду проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.02.2023 №008 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, як встановлено судом, для призначення пенсії ОСОБА_1 за ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідний страховий стаж - 24 роки (за наявного 23 роки 3 місяці 2 дні).

Відтак, позовна вимога в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 13.02.2023, не підлягає задоволенню.

Зміст частини другої статті 9 КАС України дає підстави стверджувати, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 826/14016/16 СМ, від 11.02.2019р. у справі № 2а-204/12).

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України (далі - Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови № 25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За наведеного та на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.02.2023 №08 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2023, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке прийняло спірне рішення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.02.2023 №08 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2023 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 536,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 вересня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10,м. Львів,79016, ЄДРПОУ/РНОКПП 13814885)

Суддя Н.В. Друзенко