Справа № 420/16349/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 14 листопада 2022 року через підсистему Електронний суд (сформовано 13.11.2022 року) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області ( , місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-34696-51У від 18.02.2021 року у розмірі 37 788,74 грн.

Ухвалою від 19 грудня 2022 року після усунення виявлених недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач 03.11.2022 року через застосунок «Дія» дізнався, що відносно нього є виконавче провадження ВП № 69121881.

Підставою для відкриття виконавчого провадження стало прийняття податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-34696-51У видану 18.02.2021 року.

Під час ознайомлення з ВП (на сайті АСВП) з`ясувалось, що вимога стосується нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2018 року включно по 2020 рік.

Позивач та його представник вважають, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-34696-51У від 18.02.2021 року у розмірі 37 788,74 грн. є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку, з огляду на те, що позивач був зареєстрований як підприємець 20.06.2002 року.

У продовж 2004-2021 років не здійснював підприємницьку діяльність, доходу у межах господарської діяльності не одержував.

Позивач у 2016-2017 роках працював найманим працівником у ТОВ «СОВІАН».

Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача здійснена 25.06.2021 року.

Також, представник позивача звертає увагу, що відповідач не проводив перевірку позивача перед прийняттям оскаржуваної вимоги.

Представник позивача зазначає, що п. 4 та абз. 2 п. 8 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 року, після настання встановленого п. 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осібпідприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 року, вважаються недійсними.

Так, позивач заяв реєстратору не подавав, та не отримував виписку державного реєстратора, і не замінював свідоцтво про державну реєстрацію як фізична особа-підприємець.

За таких обставин документи про державну реєстрацію позивача у 2002 році, як підприємця втратили чинність, а інших документів, виданих після 2004 року, які б підтвердили його статус як фізичної особи-підприємця позивач не має.

Також, представник позивача звертає увагу, що жодних заяв передбачених п.1 розділу ІІІ Порядку № 1162, позивач до податкового органу не надавав та відповідних повідомлень про взяття на облік не отримував.

Додатково представник позивача зазначає, що у відповідності з п. п. 910, 916 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи-підприємці за періоди з 1 березня, по 31 травня 2020 року за себе. При цьому положення абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

Тимчасово, за період з 1 по 31 грудня 2020 року, до платників, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», положення абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону в частині сплати єдиного внеску за себе не застосовуються.

А тому, у 2020 році позивач не мав сплачувати ЄСВ.

Враховуючи викладені обставини позивач просить задовольнити його позов.

Ухвалою від 14 лютого 2023 року Головне управління ПФУ в Одеській області було зобов`язано надати належним чином засвідчені копії форми сплати ЄСВ іншими особами за позивача. Повторно запропоновано позивачу надати відомості про застраховану особу позивача за період з 2016 року по 2022 рік, та у зв`язку з необхідністю одержання витребуваних та запропонованих документів зупинено провадження у справі.

Через канцелярію суду 23.02.2023 року (вхід.№ 5527/23) від Головного управління ПФУ в Одеській області на виконання ухвали суду надійшов лист про надання інформації, з якого вбачається, що станом на 16.02.2023 року відомості по ОСОБА_1 за періоди з 2018-2022 роки відсутні в реєстрі застрахованих осіб. Та додатково надано Індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5.

Через канцелярію суду 30.03.2023 року (вхід. № ЕС/2711/23) від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі зазначивши, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Представник відповідача звертає увагу, що згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення.

Відповідно до внесених змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з 01.01.2017 року на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходів у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду покладено обов`язок самостійно визначати базу для нарахування ЄСВ.

Також представник відповідача звернув увагу, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності та така особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.

Отже, на підставі наявного податкового боргу у платника податків ГУ ДПС в Одеській області сформувало вимогу про сплату боргу, відповідно до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим, дана вимога є правомірною та законною.

Відповідь на відзив не надходила.

Також, 10.04.2023 року (вхід. № ЕП/11933/23) від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи інформації щодо виникнення боргу з інтегрованої картки платника податків.

16.05.2023 року судом отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно ОСОБА_1 .

Ухвалою від 19 травня 2023 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій його було зупинено, та залишено позов без руху.

Ухвалою поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом та продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_1 був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 09.01.2008 як фізична особа підприємець, вид економічної діяльності 92.34.0 інша видовищно-розважальна діяльність (основний), номер запису: 0011358 та припинено підприємницьку діяльності, 19.05.2009 за власним рішенням (запис 1); згідно запису 2 ОСОБА_1 був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань

19.06.2002, дата запису: 28.02.2013, номер запису: 1105584, вид економічної діяльності 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами тварин (основний). Відповідно до даних про хронологію реєстраційних дій: державна реєстрація включення відомостей про фізичну особу підприємця 28.02.2013 року 13:17:33; включення відомостей про фізичну особу підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним 28.02.2013 13:15:54; державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця за її рішенням 25.06.2021.

Таким чином, з 01.03.2013 року здійснена державна реєстрація включення відомості про фізичну особу підприємця ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, яка була припинена за власним рішенням ОСОБА_1 , 25.06.2021.

Суд встановив, що відповідно до наданої інформації з Інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) починаючи з 2018 року податковим органом було розпочато нарахування податкового боргу, що станом на 31.01.2021 року складає 37788,74 грн.

Так, вказаний податковий борг складається з:

- 19.04.2019 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 19.07.2018 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 19.10.2018 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 21.01.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 19.04.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 19.07.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 21.10.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 20.01.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 21.04.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2078,12 грн;

- 20.07.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 1039,06 грн;

- 19.10.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 3178,12 грн;

- 09.12.2020 року нараховано борг минулих років на 8448 грн;

- 19.01.2021 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2200,00 грн;

- 31.12.2021 року сальдо на початок року 37788,74 грн;

- 31.12.2022 року сальдо на початок року 37788,74 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 лютого 2021 року податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-34696-51, яку надіслано на адресу позивача та відповідно, яка отримана 19.04.2021 року.

Не згода позивача з отриманою податковою вимогою й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Також, судом встановлено, що відповідно до наданої Головним управління ПФУ в Одеській області форми ОК-5 стосовно ОСОБА_1 вбачається, що позивачем особисто та його роботодавцями сплачувались страхові внески, а саме:

- 07.1999-06.2002 роки ПП Рудіс;

- 01.2004-12.2004 рік самостійно ОСОБА_1 ;

- 02.2006-03.2006 рік Хлібна гавань;

- 07.2016-01.2017 роки ТОВ Совіан.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не належать задоволенню з таких підстав.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон України №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону № 2464-VI, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 6 Закону № 2464-VI, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Так, судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 20.06.2002 року. Та припинив свою підприємницьку діяльність 25.06.2021 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) загальна сума заборгованості в розмірі 37788,74 грн виникла в результаті:

- 19.04.2019 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 19.07.2018 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 19.10.2018 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 21.01.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн;

- 19.04.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 19.07.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 21.10.2019 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 20.01.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2754,18 грн;

- 21.04.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2078,12 грн;

- 20.07.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 1039,06 грн;

- 19.10.2020 року - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 3178,12 грн;

- 09.12.2020 року нараховано борг минулих років на 8448 грн;

- 19.01.2021 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2200,00 грн;

Аналіз інтегрованої картки платника податку доводить, що у позивача виник борг у зв`язку з несплатою самостійно нарахованого єдиного внеску за період з 2017 по 2021 роки.

Позивач у позовній заяві наполягав на тому, що вимога про сплату боргу є незаконною у зв`язку з тим, що він починаючи з 2004 року не здійснював підприємницьку діяльність.

Однак, виходячи із наведених приписів Закон України №2464, не здійснення підприємницької діяльності не звільняло позивача від необхідності сплачувати відповідні суми єдиного внеску, а тому суд доходить висновку, що позивачу правомірно нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Стосовно тверджень представника позивача щодо звільнення позивача від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за періоди з 1 березня по 31 травня 2020 року, суд зазначає, що відповідно до Інтегрованої картки платника податків, за вказаний період позивачу не нараховувалась сума ЄСВ.

Так, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України за 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 4723 грн., тобто за один квартал 2020 року визначений розмір ЄСВ складає: 4723*22/100*3=3117,18 грн, тобто сума за один місяць складає 1039,06 грн.

Відповідно до Інтегрованої картки платника податку вбачається, що позивачу було нараховано 21.04.2020 року суму 2078,12 грн за січень-лютий 2020 року та 20.07.2020 року 1039,06 грн за червень 2020 року.

Таким чином, суд відхиляє доводи представника позивача, адже за період з березня по травень 2020 року відповідачем не здійснювалось нарахувань суми ЄСВ, а тому в даних діях податкового органу не вбачається протиправності.

Щодо не отримання позивачем оскаржуваної вимоги та не проведення контролюючим органом жодної перевірки, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI в редакції чинної на час прийняття оскаржуваної вимоги, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким порядком є Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року (далі Інструкція).

Відповідно до п. 3 розділу УІ Інструкції в редакції чинної на час прийняття оскаржуваної вимоги, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Таким чином, аналіз Інструкції доводить, що контролюючий орган має право сформувати вимогу про сплату боргу не лише на підставі акту перевірки, а також за даними інтегрованої картки платника податку.

Матеріалами справи достовірно підтверджено, що на час формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за позивачем рахувалась недоїмка.

Відповідно до п. 3 розділу УІ Інструкції в редакції чинної на час прийняття оскаржуваної вимоги, орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Таким чином, доводи позивача щодо не проведення перевірки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, оскільки недоїмка виникла у зв`язку з несплатою самостійної визначених платежів, що надає право контролюючому органу на формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за даними інтегрованої картки платника податку, а тому відхиляються судом.

Згідно з п. 4 розділу УІ Інструкції в редакції чинної на час прийняття оскаржуваної вимоги, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою):

юридичній особі або відокремленому підрозділу, якщо її особисто вручено службовій (посадовій) особі такого платника під підпис або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення;

фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.

Якщо платник на день надсилання (вручення) йому органом доходів і зборів вимоги про сплату боргу (недоїмки) не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином надісланою (врученою) навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що податкову вимогу було надіслано за податковою адресою позивача: АДРЕСА_1 та відповідно до поштового повідомлення про вручення вручена 19.04.2021 року. У відповідача не могло бути достовірних сумнівів щодо неотримання цієї вимоги позивачем.

Тому за таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відповідачем не було допущено порушення порядку направлення оскаржуваної вимоги, а зазначені доводи позивача належать відхиленню судом.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог, слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, не належить стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на те, що такі судові витрати відповідачем не понесені, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.