Справа № 990/195/23
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 вересня 2023 року

м. Київ

справа №990/195/23

адміністративне провадження № П/990/195/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Смоковича М. І. перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., Національного банку України, Кабінету Міністрів України, Національного антикорупційного бюро України про встановлення/визнання певних обставин, зобов`язання до вчинення дій/прийняття рішень, заборону вчинення певних дій, стягнення кошті та

в с т а н о в и в:

01 вересня 2023 року Верховний Суд отримав позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., Національного банку України, Кабінету Міністрів України, Національного антикорупційного бюро України, у якій її автор висловив незгоду з тим, яким чином була організована виплата 1000,00 грн [в рамках програми «єПідтримка»], які, за текстом позову, Президент України публічно пообіцяв виплатити всім тим, хто пройшов повний курс вакцинації (дві дози щеплення від COVID-19) та додаткові 500,00 грн за третю (бустерну) дозу вакцини. Зауваги позивача, як можна зрозуміти на написаного у позовній заяві, стосуються головним чином того, що для отримання цих коштів, який на першому етапі відбувався через мобільний застосунок «Дія», потрібно мати смартфон, а це додаткові витрати на придбання як гаджета, так і послуг зв`язку. Крім того, позивач зазначив про те, що не має бажання і не зобов`язаний купувати смартфон, не зобов`язаний передавати свої персональні дані цій комп`ютерній програмі чи банку, водночас без цього він був позбавлений можливості отримати обіцяні Президентом України кошти.

Позовні вимоги ОСОБА_1 суд в цій ухвалі викладатиме зі збереженням стилістики, але з уваги на їхній обсяг пропускатиме частину тексту за допомогою умовних позначень (), що ніяким чином не впливатиме на їхній зміст. Отож позивач просить:

« 1. Встановити факт, що у мене немає обов`язку за власні кошти купувати смартфон, айфон і пред`являти його будь-кому кто хоче безкоштовно мати доступ до цеї послуги, що це є послуга з мого боку. Будь-яка послуга може бути платною незалежно від того, хто замовляє таку послугу, таким чином якщо банк або орган влади просить мобільний номер, це означає що вони замовляють платну послугу. Тобто я купую айфон тільки після замовленої послуги надати номер. В іншому випадку така послуга не надається;

2. Встановити, що вимоги надати телефон або мобільний номер безкоштовно це порушення Закону, Банк за фактом збільшив повноваження, і порушує права вимагати послугу представлення номера безплатно. Ця послуга коштує 20 тис. грн. У мене немає обов`язку мати смартфон і він мені не потрібен. У мене немає обов`язку відповідати на дзвінок і я не можу перевірити, хто дзвонить. Нацбанк зловживає монопольним становищем, намагається встановити інші правила, вимагаючи телефонні номери безкоштовно ;

3. скасувати незаконні вимоги щодо реклами, смс, передачу даних третім особам та виключити рішення Нацбанку України, а саме постанову від 30 червня 2013 року № 90 в частині « 3) пункт 124 викласти в такій редакції: 8) номер мобільного телефону платника в разі ініціювання операції через ПТКС (на який надавач платіжних послуг/комерційний агент надсилає платнику присвоєний одноразовий пароль або повідомляє цей пароль платнику за допомогою телефонного дзвінка для підтвердження операції з внесення готівки на екрані ПТКС)» як такий, що порушує моє право не мати смартфон і як такий, що створює вразливість для рахунку ;

4. прошу визнати бездіяльність Нацбанку України з порушення мого права не мати смартфон. Зобов`язати Нацбанк України захистити моє право на послугу банку без смартфона і відкрити мені постійний рахунок для зарахування різної допомоги Епідтримка без айфона, смартфона. Заборони Нацбанку, іншим банкам нав`язувати мені електронні послуги в тому числі «Дія», я їх не потребую, вони занадто дорогі щоб ними користуватися зобов`язати Нацбанк України взяти ці ризики на себе, я їх приймати відмовляюся, що не повинно позбавляти мене послуг банку ;

5. Зобов`язати Кабінет Міністрів України усунути проблему постанови 1272 [постанова від 9 грудня 2021 року № 1272 «Деякі питання надання допомоги в рамках Програми "єПідтримка"»] через яку люди, які не могли купити смартфон або айфон, не змогли отримати свої гроші, що порушило їхні права 22, 24, 32, 8 Конституції України, а саме скасувати частину 5 [відповідно до якої] для отримання допомоги отримувачу допомоги необхідно: установити мобільний додаток Порталу Дія (Дія) на електронному носії, критерії якого підтримують його використання, та пройти електронну ідентифікацію та автентифікацію; обрати у мобільному додатку Порталу Дія (Дія) послугу "єПідтримка" ;

6. Відшкодувати збитки від неправомірних рішень влади, так як через незаконні дії мені не було видано 1500 гривень матеріальної допомоги […] так само моя мама теж їх не отримала, моїй сестрі так само вони не були видані. Кожен із нас зробив щеплення і нікому грошей не видали. Тому що банк відмовляється відкривати рахунок, якщо у вас нема айфона, що я вважаю незаконним і з цього приводу навіть є коментар суду що банк не мав права не відкривати рахунок тільки тому, що я не можу купити айфон. Нацбанк України не тільки не усунув це порушення, але й став на захист на бік порушника моїх прав;

7. Зобов`язати Президента України виконати свої обов`язки обіцянки, які він дав публічно і зобов`язати його виплатити мої 1500 гривень мені, матері та сестрі;

8. У мене немає обов`язку мати смартфон. Таким чином це платна послуга. Вимагаючи безкоштовно у мене послугу, Нацбанк України та Кабінет Міністрів України порушують мої права та свободи вимагаючи надати платну послугу - безкоштовно. Це витрати, тому Нацбанк ухвалюючи рішення про те, що його служба не працює без айфона повинен заплатити при замовленні послуги або видати айфон безкоштовно і платити за його обслуговування. Заборонити Нацбанку України вимагати платну послугу безкоштовно. Зобов`язати або сплатити послугу у розмірі 30000 гривень щорічно або порушити проти банку справу за ст. 182 КК України, оскільки мобільний номер не потрібен для роботи рахунку і така вимога є незаконним втручанням банку в особисте життя. ;

9. Встановити судом що надання мобільного номера не є обов`язком, так само як і немає обов`язку відповідати на дзвінки, немає обов`язку спілкуватися з будь-ким, хто вам дзвонить. Відтак це послуга. Послуга може бути платною, тому прошу суд встановити, що надання номера є послуга і вона є необов`язковою, а є не що інше як платна послуга, тому цю обов`язки мати номер і відповідати на дзвінки не є боргом або обов`язком […] це саме полуга і стоїть вона в моєму разі 1 хвилина - 1000 євро. ;

10. Встановити судом, що Нацбанк і Держава Україна не мають привілеїв і права вимагати надання платної послуги безкоштовно. ;

11. Прошу суд також переконатися, що йшлося про 1000 гривні реальних грошей, а тому для цього не потрібен спеціальний рахунок, так як у мене є два соціальні рахунки Картка Киянина та Соц карта для отримання пенсії таким чином спеціальний рахунок «єПідтримка» явно є заволодінням чужим майном або придбанням права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) ,;

12. Примус до дій заборонено законом. Прошу суд визнати, що якщо будуть проводити вибори Президента України через ДІЯ, то результати таких виборів буде недійсним. ;

13. Мінцифри заплатить мільйон за злом програми «Дія». Про злом ДІЯ я повідомив поліції та Банку, проте Міністерство цифрової трансформації не законно відмовило у виплаті, мотивуючи що потрібно було реєстрація на спеціальному сайті які дії держави я вважаю незаконними, тому що там була реєстрація не на Українському сайті, що не звільняє державу виплатити за злом і вразливості програми Ощад 24. Прошу стягнути з держави України обіцяну 1000000 гривень винагороди за злом ДІЯ. Прошу заборони Нацбанку та іншим банкам вимагати від мене мобільний номер і робити прив`язку до нього рахунків ;

Заборонити Нацбанку України, Кабінет Міністрів України примушувати мене до електронних послуг. Заборонити обмежувати доступ до медицини та держпослуг і обмежувати мої права якщо я не користуюся електронніми послугами ;

14. Стягнути з держави Україна 1500 гривень за три прищепи згідно з публічною обіцянкою Президента України в мою користь. Зобов`язати виконати публічну обіцянку;

15. За затримку виплати прошу перерахувати 1500 гривень под депозит 17% 1725 гривень на мою користь;

16. вимагаю відшкодувати шкоду здоров`ю, пов`язану з хвилюванням . Тож 100000 гривень буде справедливо за шкоду здоров`ю;

17. стягнути з держави 1000000 гривень на мою користь.

Під час постановлення цієї ухвали суд керувався таким.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).

За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 КАС України під адміністративним судочинством розуміється діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

У главі 2 розділу І «Загальні положення» КАС України визначені правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, відповідно до яких існує предметна, інстанційна і територіальна юрисдикції (підсудність).

Згідно з частиною першою статті 27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом (частина третя статті 27 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України, визначені у статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Отже, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності чітко визначеного кола суб`єктів владних повноважень, перелік яких не підлягає розширеному тлумаченню.

У позовній заяві її автор охопив широке коло правовідносин і пов`язаних з ними питань, які стосуються головним чином процедури виплати коштів за повний курс вакцинації (в рамках державної програми «єПідтримка», яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2021 року № 1272), тож визначив відповідачів за цим позовом одразу чотирьох суб`єктів владних повноважень, які, на його думку, порушили його права і заподіяли таким чином шкоду, а саме: Президент України, Національний банк України, Кабінет Міністрів України, Національне антикорупційне бюро України. Зміст позовних вимог (у викладі позивача) написаний вище. Окрім того позивач, за текстом цих вимог, мовить також про недопустимість виборів за допомогою додатка «Дія» та про вразливість і недосконалість цієї програми, за «злом» якої теж була публічна обіцянка грошової винагороди (від Міністерства цифрової трансформації). Ці кошти позивач теж просить суд стягнути на його користь.

З уваги на наведені вище положення статей 22, 266 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, з-поміж інших, Президента України. Вимоги до інших суб`єктів, яких позивач визначив відповідачами за цим позовом, не підвідомчі Верховному Суду як суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Дотримуючись наведених вимог процесуального закону суд виходить з того, що оскільки позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог до кількох відповідачів, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Національного банку України, Кабінету Міністрів України, Національного антикорупційного бюро України, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні, то позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

За описаної вище ситуації суд уже не вдаватиметься до з`ясування того, чи відповідає позовна заява в частині, яка стосується Президента України, вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Керуючись статтями 22, 169, 172, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., Національного банку України, Кабінету Міністрів України, Національного антикорупційного бюро України про встановлення/визнання певних обставин, зобов`язання до вчинення дій/прийняття рішень, заборону вчинення певних дій, стягнення коштів - повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя М. І. Смокович