Справа № 340/5896/22
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5896/22

провадження № 2-ап/340/25/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (вул. Святкова, 7, смт. Петрове, Петрівський район, Кіровоградська область, 28300, ) про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільненні, оплати невикористаної відпустки, допомоги на оздоровлення та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить:

- стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 02 березня 2021 року по 31 липня 2022 року у розмірі 102000 грн. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі;

- стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за кожен день прострочення розрахунку, виходячи з розрахунку 307 грн. 69 коп. на день;

- стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2021, 2022 роки у розмірі 7487 грн. 00 коп. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі;

- стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2021, 2022 роки у розмірі 12000 грн. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі;

- стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 50000 грн.;

- стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1984 грн. 80 коп.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі № 340/1504/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження Петрівського селищного голови Кіровоградської області №137/ОС від 01.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста ІІ категорії землевпорядної служби сільської ради Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області з 02.03.2021; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущено до негайного виконання.

01.08.2022 Петрівським селищним головою видано розпорядження №123-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким скасовано розпорядження від 01.03.2021 №137/ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивачку на посаді спеціаліста ІІ категорії землевпорядної служби Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Петрівська селищна рада Кіровоградської області з 02.03.2021.

Позивач зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021 по 31.07.2022 в розмірі 102000 грн. не виплачено, в зв`язку з чим просить стягнути вказану суму та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за кожен день прострочення розрахунку, виходячи з розрахунку 307 грн. 69 коп. на день.

Також, на думку позивача, вона має право на компенсацію невикористаної відпустки за 2021, 2022 року у розмірі 7487 грн. та виплату на оздоровлення за 2021, 2022 року у загальному розмірі 12000 грн.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають докладання додаткових зусиль для організації свого життя, що спричиняє їй моральні страждання, яку вона оцінює у 50000 грн.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач зазначає, що несвоєчасне поновлення на роботі відбулось не з вини відповідача. Вказує на існування об`єктивних обставин невиконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, зокрема, відсутністю вказаної посади в структурі Петрівської селищної ради, так як вказаний орган проходив процедуру ліквідації та відмовою ОСОБА_1 від будь-яких посад в структурі Петрівської селищної ради.

Окрім того, ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік тривалістю 11 календарних днів та за невикористану додаткову оплачувану відпустку, частину щорічної основної відпустки за 2020.

На думку відповідача, при звільненні ОСОБА_1 виплачено всі належні при звільненні суми коштів, а отже будь-яка заборгованість із виплат з боку Петрівської селищної ради відсутня. Також зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не може сплачуватись особі, яка не перебуває в трудових відносинах із роботодавцем.

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що оскільки при звільненні з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок належних при звільненні виплат то і відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалами Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху, а від 01 лютого 2023 року повернуто позивачеві.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.07.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням зібраних доказів, судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 по справі №340/1504/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження Петрівського селищного голови Кіровоградської області №137/ОС від 01.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста ІІ категорії землевпорядної служби Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області з 02 березня 2021 року.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 апеляційну скаргу Петрівської селищної ради Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №340/1504/21 повернуто.

01 серпня 2022 року Петрівським селищним головою видано розпорядження №123-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким скасовано розпорядження від 01 березня 2021 року №137/ОС «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста ІІ категорії землевпорядної служби Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Петрівська селищна рада Кіровоградської області, з 02 березня 2021 року.

Разом з тим, заробітна плата за період з 02 березня 2021 року по 31 липня 2022 року ОСОБА_1 не виплачена, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частиною другою статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховною Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів).

Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно ст.236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 17 липня 2019 року у справі №825/1281/16, від 25 липня 2019 року у справі №2а-3138/10/0370, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивача на посаді спеціаліста ІІ категорії землевпорядної служби Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Петрівська селищна рада Кіровоградської області поновлено лише 01.08.2022 року, що у свою чергу свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів ст.236 Кодексу законів про працю України.

Суд також враховує правові висновки викладені Верховним Судом у Постановах від 21.11.2019 (справа №1140/5/19) та від 10.01.2020 (справа №340/12818/19), що у разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису та ввести скорочену. Якщо підприємство, установа реорганізована, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Крім того, суд підкреслює, що для висновку про затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час такої затримки правове значення має виключно факт того, чи виконане рішення суду, чи ні. Причини невиконання судового рішення про поновлення на роботі у відносинах публічної служби жодного правового значення не мають.

Наведеним спростовуються доводи відповідача проти задоволення позову.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується зокрема у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи №01-27/1796/1 від 04.08.2022, розмір заробітної плати протягом останніх двох місяців, що передували звільненню (січень, лютий 2021) становив 6000 грн. на місяць, кількість робочих днів у січні та лютому 2021 становила 19 та 20 відповідно.

Таким чином, розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 за останні місяці перед звільненням становить (6000 грн. + 6000 грн.) : (19 днів + 20 днів) = 307 грн. 69 коп.

Кількість робочих днів за період з 02 березня 2021 року по 31 липня 2022 року становить 352 днів.

Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача, за період з 02.03.2021 по 31.07.2022, складає 108306,88 грн. (352 роб.дні х 307,69 грн.).

Водночас, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Щодо вимоги про стягнення з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за кожен день прострочення розрахунку, виходячи з розрахунку 307 грн. 69 коп. на день, суд зазначає, що позовні вимоги у цій частині є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться у майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати, а тому такі вимоги не можуть бути задоволені.

Щодо позовних вимог про стягнення з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2021, 2022 роки у розмірі 7487 грн. 00 коп. та допомогу на оздоровлення за 2021, 2022 роки у розмірі 12000 грн. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі суд зазначає наступне.

Відповідно розпорядження Петрівського селищного голови Олександрійського району Кіровоградської області від 05 серпня 2022 року №135-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачеві виплачено компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік тривалістю 11 календарних днів.

10 серпня 2022 року головою Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області винесено розпорядження №136-к «Про внесення змін до розпорядження селищного голови від 08 серпня 2022 року №135-к», яким розпоряджено виплатити компенсацію за невикористані додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік тривалістю 9 календарних днів та частину щорічної основної відпуски за 2020 рік тривалістю 6 календарних днів.

До матеріалів справи відповідачем додано: копії довідки про використанні відпуски, копія листа про нараховані суми при звільненні, копія листа про додаткові нарахування при звільненні, копія особового рахунку, копія відомості нарахування розрахункових, копії розрахунків відпуски, копії платіжних доручень та відомостей про зарахування. Вказані докази свідчать, що розрахунок з ОСОБА_1 за невикористані відпустки проведено відповідачем в повному обсязі, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають.

Відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Тобто, допомога на оздоровлення виплачуються за заявою працівника, лише при наданні посадовій особі місцевого самоврядування основної щорічної відпуски.

Таким чином, враховуючи що позивач не перебувала у щорічній відпусці, з відповідною заявою не зверталась, у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивачки не нарахованої та не виплаченої щорічної разової матеріальної допомоги на оздоровлення.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала, що не виплативши належні їй суми при поновлені на посаді завдало моральних страждань, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку із чим їй спричинено моральну шкоду, яку остання оцінює у 50 000 гривень.

Суд звертає увагу, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували завдання їй моральних чи фізичних страждань відповідачем, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. слід відмовити.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Кіровоградського окружного адміністративного суду, позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення на його користь заробітку за час затримки виконання судового рішення, в той час, як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач, в частині задоволених позовних вимог, звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», отже відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (вул. Святкова, 7, смт. Петрове, Петрівський район, Кіровоградська область, 28300, ) про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільненні, оплати невикористаної відпустки, допомоги на оздоровлення та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 02 березня 2021 року по 31 липня 2022 року у розмірі 108306,88 грн. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА