Справа № 580/5124/23
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року справа № 580/5124/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі відповідач), в якому позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 22.02.2022 №9 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 23.06.2014 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці, як громадянці російської федерації, на підставі поданої нею заяви було надано 23.06.2014 дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 . У подальшому, 07.11.2018 позивачка набула громадянство України, однак рішенням відповідача від 12.11.2020 скасовано рішення про оформлення громадянства України у зв`язку з тим, що нею не виконано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України. Рішенням відповідача від 22.02.2022 №9 скасовано рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 23.06.2014 та посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 , однак позивачка вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки у ньому не зазначені конкретні підстави скасування рішення.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що 07.11.2018 позивачка набула громадянство України, тому вважає, що Управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області правомірно було прийнято рішення від 22.02.2022 №9 про скасування дозволу, виданого позивачу, на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якого дозвіл може бути скасований в інших випадках.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він вважає, що доводи відповідача, які викладені у відзиві є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 була громадянкою російської федерації та їй 23.06.2014 було надано дозвіл на імміграцію в Україну, як наслідок, було документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

07.11.2018 позивачка набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство» (довідка про реєстрацію особи громадянином України від 07.11.2018 №712/18).

Рішенням відповідача від 12.11.2020 скасовано рішення про оформлення громадянства України, у зв`язку з тим, що нею не виконано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

Із висновку про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянці російської федерації ОСОБА_1 , затвердженого начальником Черкаського відділу УДМС у Черкаській області вбачається, що підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну слугувала та обставина, що позивачка набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Аналогічна правова підстава для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну також зазначена у висновку про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянці російської федерації ОСОБА_1 , затвердженого 22.02.2022 заступником начальника УДМС у Черкаській області В.Онищенком.

22.02.2022 відповідач прийняв рішення №9 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно якого на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасоване рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну, видане 23.06.2014. Посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.06.2014 скасована на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державні, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018.

Позивачка вважаючи рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну протиправним, звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано, що відповідно до Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ від 18.01.2001 (далі Закон №2235) визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 1 Закону №2235 іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001 (далі Закон №2491) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно статті 3 Закону №2491 правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону №2491 дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Статтею 12 Закону №2491 визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 (далі Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що дозвіл на імміграцію може бути виданий лише особам, які не є громадянами України. Закон №2491 встановлює перелік підстав, з яких може бути скасований дозвіл на імміграцію, який не є вичерпним. Такий дозвіл може скасований як з підстав, передбачених Законом №2491, так і в інших випадках, передбачених законами України.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 23.06.2014 ОСОБА_1 , стала та обставина, що 07.11.2018 було прийнято рішення про набуття позивачкою громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Таким чином, після 07.11.2018 у відповідача були наявні підстави для скасування виданого позивачу 23.06.2014 дозволу на імміграцію, оскільки після набуття позивачкою громадянства, на неї, як на громадянина України, вже не поширюється дія Закону України «Про імміграцію».

Отже, відповідач прийняв рішення №9 від 22.02.2022 про скасування дозволу на імміграцію від 23.06.2014 на законних підставах.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 (далі Порядок №321), передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Таким чином, згідно вказаної норми, у разі скасування дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання також підлягає скасуванню.

Оскільки відповідачем був скасований дозвіл на імміграцію від 23.06.2014, посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.06.2014 також підлягала скасуванню.

Враховуючи викладене, рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 22.02.2022 №9 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 23.06.2014 ОСОБА_1 є правомірним та скасуванню не підлягає.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ