Справа № 400/7318/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 р. № 400/7318/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.06.2021 № 0-1413, № 0-1413,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.06.2021 № 0-1413 та № 0-1413.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки позивач є сільськогосподарським виробником та об`єкти нерухомості використовуються в господарській діяльності Фермерським господарством "АРТАКОВО", засновником якого є позивач, тому, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, необхідно застосувати податкову пільгу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на абзац одинадцятий статті 1 Закону України від 18.01.2001 № 2238-ІІІ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», зокрема вказує, що сільськогосподарський товаровиробник - це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власної виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. За даними податкового обліку позивач не зареєстрований як фізична особа - підприємець, є головою Фермерського господарства «Артакове», у відомостях про об`єкти оподаткування якого відсутня інформація щодо вищезазначених об`єктів нерухомого майна. Податкові декларації про отримані доходи від обробки земельних ділянок фізичною особою ОСОБА_1 до контролюючого не надавались. Ураховуючи наведене, відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави для надання пільги відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

У відповіді на відзив позивач підтримав аргументи позовної заяви.

Ухвалою від 17.11.2021 суд замінив відповідача з Головного управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ідентифікаційний код юридичної особи за ) на Головне управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44104027).

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Податковими повідомленнями-рішеннями від 03.06.2021 № 0-1413 та № 0-1413 позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік на суму 17 168,30 грн та 40 097,76 грн відповідно.

Позивачу на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме:

- нежитлова будівля (склад), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та техпаспортом;

- нежитлова будівля (склад), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та техпаспортом.

Склади віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Відомості про надання позивачем складів в оренду, лізинг, позичку в справі відсутні.

Позивач є засновником ФГ "АРТАКОВО", основними видами діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировино та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля фруктами й овочами; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Зазначені обставини підтверджуються витягом з ЄДРЮОФОП та ГФ.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII, чинній з 01.01.2019, визначає, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто з 01.01.2019, унісши зміни до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, законодавець уточнив, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Слід зауважити, що встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Стаття 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" визначає, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Матеріали справи свідчать, що позивач є засновником ФГ "АРТАКОВО", основними видами діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировино та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля фруктами й овочами; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Ураховуючи зміст статті 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство", суд дійшов висновку, що позивач, заснувавши фермерське господарство, обрав певну форму здійснення підприємницької діяльності щодо сільськогосподарського товаровиробництва.

Доказів того, що вищезазначені нежитлові приміщення (склади) надаються позивачем в оренду, лізинг, позичку, відповідач не подав до суду.

На підставі зазначеного суд доходить висновку, що нежитлові будівлі (склади), які належать позивачу на праві власності, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, а тому вони не є об`єктами оподаткування у розумінні вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

За таких обставин, спірні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 03.06.2021 № 0-1413 та № 0-1413 є протиправними та підлягають до скасування.

Судові витрати у справі становить судовий збір, сплачений позивачем за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 951,60 грн, з яких 908 грн на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Решта судового збору (43,60 грн) може бути повернута позивачу з Державного бюджету України за його письмовим клопотанням ухвалою суду.

Позивач також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

Відповідач у відзиві заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, зазначючи, що зазначені витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Також відповідач вказує, що заявлена до стягнення сума не відповідає критерію співмірності.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду подані:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги;

- копію договору про надання правової допомоги від 20.07.2021 № 21/14д;

- копію квитанції від 20.07.2021 № 410553.

У пункті 4.5 договору про надання правової допомоги позивач і адвокат погодили, що факт надання правової допомоги підтверджується сторонами актом наданих послуг, який готується адвокатом після прийняття судом першої інстанції судового рішення та підписується клієнтом протягом 3-х діб з дня отримання. Якщо клієнт ухиляється від отримання акта, правова допомога вважається такою, що надана в повному обсязі, а акт підписаним на 10-й день з дня відправлення адвокатом клієнту на поштову адресу рекомендованим листом або кур`єрською доставкою з повідомлення про вручення або вручення особисто.

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Тобто надання до суду доказів обсягу наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) є обов`язковим.

У постанові від 30.06.2022 у cправі № 904/7347/21 Верховний Суд зазначив, що для цілей визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат.

Зміст пункту 4.5 договору про надання правової допомоги свідчить про те, що факт надання правової допомоги повинен підтверджуватися актом наданих послуг. За відсутності такого акта відсутні підстави вважати, що така допомога була фактично надана.

Суд узяв до уваги, що пункт 4.5 договору про надання правової допомоги передбачає складання такого акта після ухвалення рішення суду.

За такого для розподілу витрат на правничу допомогу адвоката позивач мав право звернутися до суду із заявою в порядку частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Справа розглядається в порядку спрошеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, судові дебати не проводилися.

За такого, у разі якщо позивач з поважних причин не мав можливості подати до суду докази понесення судових витрат до ухвалення рішення у справі (в силу умов договору про надання правової допомоги), він повинен був зробити про це письмову заяву.

Відповідної заяви від позивача до суду не надходило.

У постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20 Верховний Суд вказав, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

У справі, що розглядається, позивач заявив вимогу про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, але не подав суду доказів факту надання йому правової допомоги на відповідну суму. При цьому позивач не зробив заяви, передбаченої частиною частиною сьомої статті 139, частиною третьою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України.

За такого суд не має підстав розподіляти витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 44104027) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення рішення від 03.06.2021 № 0-1413.

3. Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення рішення від 03.06.2021 № 0-1413.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна