Справа № 160/13023/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Справа № 160/13023/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у не зарахуванні позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періодів його роботи з 01.08.2000р. по 16.05.2001р. гірничим майстром підземним на шахті «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА», з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального страхового стажу періодів роботи в Приватному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.03.2004р. слюсарем-ремонтником, з 01.04.2004р. по 31.07.2004р. гірничим майстром відкритих гірничих робіт, з 26.10.2004р. по 04.01.2005р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 05.01.2005р. по 31.03.2005р. інженером по буровибуховим роботам та пилоуловлюючої служби, з 01.04.2005р. по 30.04.2005 р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 01.05.2005 р. по 10.07.2005 р. теслярем;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періоди його роботи з 01.08.2000р. по 16.05.2001р. гірничим майстром підземним на шахті «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА», з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального (страхового) стажу періоди його роботи в Приватному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.03.2004р. слюсарем-ремонтником, з 01.04.2004р. по 31.07.2004р. гірничим майстром відкритих гірничих робіт, з 26.10.2004р. по 04.01.2005р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 05.01.2005р. по 31.03.2005р. інженером по буровибуховим роботам та пилоуловлюючої служби, з 01.04.2005р. по 30.04.2005р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 01.05.2005 р. по 10.07.2005 р. теслярем.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.06.2020р. він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, при призначенні такої пенсії, пенсійний орган не зарахував спірні періоди роботи позивача до пільгового та страхового стажу позивача, про що позивач дізнався з листа відповідача №16537-10976/К-01/8-0400/23 від 14.04.2023р. Позивач вважає таку бездіяльність пенсійного органу протиправною, оскільки при зверненні за призначенням пенсії ним було надано відповідачу документи, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за Списком №1, а також і страховий стаж в російській федерації.

Ухвалою суду від 04.07.2023р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.26).

26.07.2023р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до протоколу та розрахунку стажу позивача від 14.04.2023, період роботи з 01.08.2000 по 16.05.2001 зарахований до пільгового стажу та віднесений до стажу роботи що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах; для підтвердження пільгового періоду роботи з 29.05.2001 по 29.05.2002 позивачем була надана уточнююча довідка від 13.11.2019 №04-04-02/К-639, видана Адміністрацією муніципальної освіти Білібінським окружним районом Чукотського автономного округу Архівний відділ (росія), яка не містить будь-яких відомостей щодо атестації робочого місця та віднесення даного періоду роботи позивача до пільгового, відповідно, такий період роботи позивача зарахований до загального страхового стажу; зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 періодів роботи на території російської федерації здійснюється відповідно до записів в трудовій книжці та за умови підтвердження сплати страхових внесків (зборів) до відповідних фондів; відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації з 03.01.2004 по 31.07.2004 та з 26.10.2004 по 10.07.2005, оскільки неможливо отримати інформацію від відповідних фондів російської федерації про сплату страхових внесків за позивача у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням з 24.02.2022 на всій території Україні воєнного стану. Також і відповідач посилається на свої дискреційні повноваження у спірних правовідносинах (а.с.30-38).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 04.09.2023р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

19.06.2020р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої позивачем були додані, зокрема, трудова книжка та довідки про трудовий стаж та, які визначають право на пенсію на пільгових умовах, що підтверджується копіями відповідної заяви та розписки-повідомлення, наявними у справі (а.с.111,112).

На підставі вищенаведеної заяви, з 30.06.2020р. позивачеві була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1, при цьому, до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди його роботи з 01.08.2000р. по 16.05.2001р., з 29.05.2001р. по 29.05.2002р., а до загального страхового стажу не було зараховано періоди роботи позивача в рф з 03.01.2004 по 31.07.2004 та з 26.10.2004 по 10.07.2005, що підтверджується копіями рішення про призначення пенсії №29 від 23.06.2020р. та розрахунку стажу при призначенні пенсії, наявними у справі (а.с.153-154,161-162).

На звернення позивача від 15.03.2023р., листом №16537-10976/К-01/8-0400/23 від 14.04.2023р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що період роботи з 29.05.2001 по 29.05.2002 згідно довідки №04-04-02/К-639 від 13.11.2019, виданої Адміністрацією муніципальної освіти Білібінським окружним районом Чукотського автономного округу Архівний відділ (росія) не зараховано до пільгового стажу, оскільки відсутні документи про атестацію робочих місць; після проведення перевірки довідки №157 від 12.06.2020, виданої ПрАТ «Суха Балка», можливо повернутись до розгляду питання зарахування до пільгового стажу періоду з 01.08.2000 по 16.05.2001; неможливо зарахувати до загального стажу періоди роботи в російській федерації з 03.01.2004 по 31.07.2004 та з 26.10.2004 по 10.07.2005, оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи на території держав-учасниць міжнародних договорів та врахування заробітної плати необхідно здійснювати за умови надання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення про сплату страхових внесків (а.с.18-20).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача, яка виразилася у не зарахуванні позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періодів його роботи з 01.08.2000р. по 16.05.2001р. гірничим майстром підземним на шахті «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА», з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального страхового стажу періодів роботи в Приватному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.03.2004р. слюсарем-ремонтником, з 01.04.2004р. по 31.07.2004р. гірничим майстром відкритих гірничих робіт, з 26.10.2004р. по 04.01.2005р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 05.01.2005р. по 31.03.2005р. інженером по буровибуховим роботам та пилоуловлюючої служби, з 01.04.2005р. по 30.04.2005 р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 01.05.2005 р. по 10.07.2005 р. теслярем, у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право на належне пенсійне забезпечення шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періоди його роботи з 01.08.2000р. по 16.05.2001р. гірничим майстром підземним на шахті «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА», з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального (страхового) стажу періоди його роботи в Приватному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.03.2004р. слюсарем-ремонтником, з 01.04.2004р. по 31.07.2004р. гірничим майстром відкритих гірничих робіт, з 26.10.2004р. по 04.01.2005р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 05.01.2005р. по 31.03.2005р. інженером по буровибуховим роботам та пилоуловлюючої служби, з 01.04.2005р. по 30.04.2005р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 01.05.2005 р. по 10.07.2005 р. теслярем.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періоду його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда», суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 (за Списком №1) після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, передбачених Списком №1, за умови повного робочого дня на відповідних роботах, але не менше 80% робочого часу, та за результатами атестації робочих місць, при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірний період, зокрема, з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. позивач працював гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда», що підтверджується копією трудової книжки позивача, копіями довідки ЗАТ Руда №117 від 30.05.2002р. та архівних довідок, наявними в матеріалах справи (а.с.7-13,70-72,75-77).

Вказаний період не було зараховано відповідачем при призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 до пільгового стажу останнього з підстав відсутності документів про атестацію робочих місць, що підтверджується копією листа відповідача від 14.04.2023р., наявною у справі (а.с.18-20).

Так, відповідно до п. 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 6 Порядку №442 встановлено, що атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Згідно з п.10 Порядку № 442 результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Пунктом 4 Порядку № 442 передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Так, Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020р. сформулювала правовий висновок, згідно з яким, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Доказів того, що посада гірничого майстра з повним робочим днем під землею, яку займав позивач у спірний період, не належить до Списку №1 матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Таким чином, позивач має право на зарахування періоду його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» до пільгового стажу за Списком №1, у зв`язку з чим, пенсійним органом протиправно не було зараховано наведений період роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1.

При цьому, слід зазначити, що наявність атестації робочого місця не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів у трудовій книжці, які підтверджують факт роботи позивача на посаді, яка передбачена Списком №1 та характер роботи, яка дає підстави для призначення пільгової пенсії.

Вказаний висновок узгоджується і з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у його постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а та Верховного Суду, викладеними у його постанові від 12.07.2019р. у справі №348/2182/16-а.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачеві до загального страхового стажу періодів роботи в Приватному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.03.2004р. слюсарем-ремонтником, з 01.04.2004р. по 31.07.2004р. гірничим майстром відкритих гірничих робіт, з 26.10.2004р. по 04.01.2005р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 05.01.2005р. по 31.03.2005р. інженером по буровибуховим роботам та пилоуловлюючої служби, з 01.04.2005р. по 30.04.2005 р. гірничим майстром шахтної поверхні, з 01.05.2005 р. по 10.07.2005 р. теслярем, суд виходить з наступного.

Статтею 8 Закону №1058 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до положень ст.20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, на якому працює (працювала) застрахована особа, оскільки саме страхувальник здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

За приписами ч.2 ст.4 Закону №1058 визначено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992р.) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди від 13.03.1992р. встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до ст.1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (Угода від 14.01.1993р.) визначено, що дія цієї Угоди поширюється на осіб (надалі іменуються - Працівники) та членів їх сімей, які є громадянами або постійно проживають на території однієї із Сторін (надалі іменуються - Сторона виїзду) та здійснюють свою трудову діяльність на умовах найму на території іншої Сторони (надалі іменуються - Сторона працевлаштування).

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993р. встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абз.2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993р. трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Відповідно до абз. 3 ст. 3 Федерального Закону російської федерації від 17.12.2001 №173-ФЗ "Про трудові пенсії в Російській Федерації" (Закон рф №173-ФЗ), який застосовувався до 01.01.2015, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.

Федеральним Законом "Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди" від 03.12.2011 №379-ФЗ (Закон №379-ФЗ) внесено зміни в статтю 7 Федерального Закону "Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації" №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

При цьому, ст. 9 Закону №379-ФЗ передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін (України та рф), взаємно визначається Сторонами, а обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

При цьому, діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначається на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації, а обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, підтвердження фактів сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в рф виник з 01.01.2012р.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, у періоди з 03.01.2004 по 31.07.2004 та з 26.10.2004 по 10.07.2005 позивач працював на різних посадах в НАТ «Чукотська торгівельна компанія», тобто на території рф, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та довідки наведеного підприємства №141 від 09.10.2019р., наявними у справі (а.с.7-10,74,79, 91).

Наведені періоди роботи не було зараховано відповідачем до загального страхового стажу роботи позивача, так як зарахування до страхового стажу періодів роботи на території держав-учасниць міжнародних договорів та врахування заробітної плати необхідно здійснювати за умови надання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення про сплату страхових внесків, що підтверджується копією листа відповідача від 14.04.2023р. (а.с.18-20).

Разом з тим, обчислення стажу за періоди роботи позивача з 03.01.2004 по 31.07.2004 та з 26.10.2004 по 10.07.2005 повинно здійснюватися пенсійним органом згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірні періоди відбувалась трудова діяльність позивача.

Згідно з статтею 2 Федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - стаж, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 Федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

Згідно з частиною другою статті 13 Федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

При цьому, відсутність інформації про сплату страхових внесків у період до 01.01.2012 пов`язана з відсутністю звітності щодо сплати таких внесків, оскільки обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та сплати за них страхових внесків виник лише з 01.01.2012 на підставі Закону №379-ФЗ.

Окрім того, судом враховується і те, що записи спірних періодів роботи позивача оформлені у трудовій книжці останнього відповідно до вимог чинного законодавства та жодних виправлень, закреслень тощо, не містять, а відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивача, таких доказів матеріали справи не містять.

Слід також зазначити і те, що позивач, як застрахована особа, не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2019р. у справі №688/947/17, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а та від 01.11.2018р. у справі № 199/1852/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періоду його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального страхового стажу періодів роботи в Непублічному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р., з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правових позицій Верховного Суду, які наведені вище та не спростовані відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періоду його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального страхового стажу періодів роботи в Непублічному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р., суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, не зарахувавши позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періоду його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального страхового стажу періодів роботи в Приватному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р., порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 періоду його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального страхового стажу періодів роботи в Непублічному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р., у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у вказаній частині підлягають задоволенню з урахуванням повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, підлягають і частковому задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального (страхового) стажу періоди його роботи в Непублічному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р., враховуючи те, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не зарахування такого стажу позивача та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального (страхового) стажу періоди його роботи в Непублічному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виразилася у не зарахуванні позивачеві до пільгового стажу за Списком №1 періоду його роботи з 01.08.2000р. по 16.05.2001р. гірничим майстром підземним на шахті «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА» та зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 01.08.2000р. по 16.05.2001р. гірничим майстром підземним на шахті «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА», оскільки наведений період роботи позивача був зарахований пенсійним органом до пільгового стажу позивача за Списком №1 (підземні роботи), що підтверджується копією розрахунку стажу позивача, наявною у справі (а.с.191-192,200-201).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №26 від 01.06.2023р. у розмірі 715,73 грн., виходячи із розрахунку: (1073,60 грн./3)*2 (а.с.5,23).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періоду його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального страхового стажу періодів роботи в Приватному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 29.05.2001р. по 29.05.2002р. гірничим майстром з повним робочим днем під землею Закритого акціонерного товариства «Руда» та до загального (страхового) стажу періоди його роботи в Непублічному акціонерному товаристві «Чукотська торгівельна компанія» з 03.01.2004р. по 31.07.2004р. та з 26.10.2004р. по 10.07.2005р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 715 грн. 73 коп. (сімсот п`ятнадцять грн. 73 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва