Справа № 380/16073/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ В ЧАСТИНІ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ТА ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ ЗВЕРНЕННЯ ДО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

05 вересня 2023 року м. Львівсправа № 380/16073/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивачки від 07 серпня 2023 року про поновлення строку звернення до суду у справі № 380/16073/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України МВС України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Національної гвардії України МВС України, щодо відмови мені, ОСОБА_1 , у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023, в якій складові (в т.ч. щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премія) визначені відповідно до вимог пункту 4 Постанови КМ України № 704, розрахункова величина якого встановлена законами України про Державний бюджет України на 2020, 2021, 2022, 2023 роки.

2. Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України МВС України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 відповідно до вимог статей 47, 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень Постанови КМ України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законами на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру моєї пенсії з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року та з 01 лютого 2023 року.

Ухвалою судді від 18 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено особі, що звернулася із позовною заявою, в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, у спосіб подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог, що стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, станом на 01 січня 2021 року та станом на 01 січня 2022 року та докази поважності причин його пропуску.

07 серпня 2023 року від позивачки через канцелярію суду надійшла заява від 07 серпня 2023 року про поновлення строку звернення з позовом до суду, яка мотивована тим, що відповідно до частини третьої статті 51 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Зазначає, що про своє порушене право на перерахунок пенсії у зв`язку зі зростанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб вона уперше дізналася 24 лютого 2023 року від пенсіонерів, з якими проходила службу. 27 лютого 2023 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку зі зростанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 2020-2022 роки, однак отримала відповідь про те, що для перерахунку пенсії спочатку необхідно звернутися до уповноваженого органу за отриманням відповідних довідок про розмір грошового забезпечення. Відтак саме з цієї дати належить обчислювати строк звернення з цим позовом до суду, оскільки саме тоді позивачка дізналася про порушення своїх прав.

Крім цього, позивачка зауважує, що у 2022 році вона часто хворіла, що підтверджується медичними документами, перебувала на лікуванні.

Також, на переконання позивачки, до загальних суттєвих причин порушення строку звернення з позовом до суду є епідеміологічна ситуація, пов`язана з COVID-19, та її наслідки, а починаючи з 24 лютого 2022 року запровадження державою правового режиму воєнного стану.

Позивачка стверджує, що основною причиною пропуску строку звернення з позовом до суду є бездіяльність державних органів таких як Пенсійний фонд України та уповноважений на видачу довідок про розмір грошового забезпечення орган. Адже з огляду на принцип належного урядування пенсіонер, який отримує пенсію, виходить із презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. У спірному ж випадку позивачка не могла навіть подумати, що вказані державні органи можуть діяти всупереч вимогам чинного законодавства.

Позивачка підсумовує, що не через свою недбалість, а через зазначені вище причини, які є об`єктивними та поважними, та з вини державних органів, які мають стосунок до перерахунку пенсій, вона пропустила шестимісячний строк звернення до суду, який належить поновити 27 лютого 2023 року, тобто з дня, коли вона дізналася про порушення своїх прав.

Зважаючи на викладене, просить суд поновити строк звернення до суду з 27 лютого 2023 року з урахуванням частини 3 статті 51, частини 2 статті 55 та статті 66 Закону № 2262 та правового висновку Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 520/11178/20.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

У аспекті цього суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 63 Закону № 2262, з наступними змінами та доповненнями, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Кабінет Міністрів України постановою від 13 лютого 2008 року № 45, з наступними змінами та доповненнями, затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 45).

За змістом пункту 1 Порядку № 45 пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 2 та 3 Порядку № 45 видача довідки, як елемент в системній послідовності алгоритму дій визначених Порядком № 45, пов`язується з моментом визначення Урядом України умов та розмірів перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з наступними змінами та доповненнями, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Наведена норма вказує на те, що грошове забезпечення військовослужбовців повинно змінюватись щороку з 1 січня, у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як наслідок, саме з цією датою пов`язується визначення Кабінетом Міністрів України умов та розмірів перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262.

З урахуванням викладеного суд уважає, що позивачка повинна була дізнатися про порушення свого права на перерахунок пенсії, в тому числі і відсутності сформованої довідки, як складової в алгоритмі згаданого перерахунку, 01 січня відповідного року.

Отже, перебіг строку звернення до суду з цим позовом слід обраховувати саме з 01 січня відповідного року, у цьому випадку з 2020, 2021, 2022, 2023 років.

З цим позовом до суду позивачка звернулася у липні 2023 року.

Таким чином, позивачка пропустила шестимісячний строк звернення з цим позовом до суду, у частині позовних вимог, що стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, станом на 01 січня 2021 року та станом на 01 січня 2022 року.

Щодо покликань позивачки на частину третю статті 51 Закону № 2262 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Закону № 2262 перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини органу Пенсійного фонду України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а зробила висновок, що норми статей 51, 55 Закону № 2262 (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У справі, яка розглядається, позивачка звернулася до суду з позовом у зв`язку із тим, що відповідач відмовив їй у виготовленні оновлених довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Отже, суми пенсії позивачки з урахуванням оновленого грошового забезпечення не нараховані пенсійним органом, а тому є спірними.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів вини відповідача щодо невиготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення позивачки, з огляду на таке.

Пунктом 3 Порядку № 45 передбачено, що на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Проте позивачка не надала суду доказів того, що відповідачу були надіслані списки, в яких позивачка була зазначена, як особа, пенсія якої підлягає перерахунку, та що відповідач відмовив позивачці (зазначеній у відповідному списку) у видачі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення.

Водночас суд, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, не заперечує того, що своє право на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення особа може також реалізувати шляхом звернення із відповідною заявою до уповноваженого на видачу довідки органу, спонукаючи його до вчинення таких дій.

Втім, за обставин цього спору позивачка не реалізувала своє право на отримання оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 2020, 2021, 2022 роки вчасно, тобто у межах шестимісячного строку після того, як вона дізналася про порушення свого права на їх отримання.

Зважаючи на викладене у сукупності, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 51 Закону № 2262.

Стосовно тверджень позивачки про те, що про порушення свого права на виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення вона довідалася лише звернувшись із відповідною заявою до пенсійного органу, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, відповідь на заяву позивача не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку. Тому твердження позивачки у цій частині суд відхиляє.

Суд також відхиляє покликання позивачки на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 520/11178/20, оскільки остання правова позиція щодо строку звернення до суду у такій категорії справ, як та, що ініційована позивачкою, викладена Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22. А суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію, на що звернула увагу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17.

Щодо покликань позивачки на епідеміологічну ситуацію, пов`язану з COVID-19, та її наслідки суд зазначає, що саме лише запровадження державою карантину не може бути безумовною підставою для поновлення пропущених процесуальних строків та не зобов`язує суд автоматично їх поновлювати. Від учасника справи, який заявляє клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду з цієї підстави, вимагається подання відповідних доказів, які б свідчили про те, що саме через обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, строк звернення до суду пропущений. Утім жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду саме через обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, позивачка суду не надала.

Суд відзначає, що за загальним правилом поважними причинами пропуску строку звернення визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборним, та які не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Позивачкою не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку з позовними вимогами, які стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Ураховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску позивачкою строку звернення до суду з цим позовом не зазначено, суд доходить висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 123 КАС України та повернення позовної заяви у частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року.

Указана правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а та постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, наведені у заяві від 07 серпня 2023 року про поновлення строку звернення до суду, є неповажними у частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року, то суд відмовляє у задоволенні заяви в цій частині та повертає позивачці позовну заяву у частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року.

Щодо визнання поважними причин пропуску позивачкою строку звернення до суду у частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2022 року та поновлення його, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд уважає, що наведені позивачкою причини пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2022 року, є поважними, оскільки у 2022 році позивачка почала хворіти, що підтверджується долученими до заяви Витягами з історії хвороби стаціонарного хворого та Виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Крім цього, у грудні 2022 року позивачці встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

На переконання суду, вказані обставини безпосередньо вплинули на можливість належного використання позивачкою своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому є поважними причинами пропуску строку звернення до суду з вимогами, що стосуються 2022 року.

За таких обставин заяву позивачки від 07 серпня 2023 року про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2022 року належить задовольнити: визнати поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2022 року та поновити його.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 122, 123, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суддя, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви позивачки від 07 серпня 2023 року про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України МВС України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії повернути в частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року.

Заяву позивачки від 07 серпня 2023 року про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог, які стосуються виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2022 року задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2022 року та поновити його.

Ухвалу суду в частині повернення позовної заяви може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 05 вересня 2023 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна