Справа № 500/2738/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі в частині позовних вимог

Справа № 500/2738/23

06 вересня 2023 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, встановлення фактів та стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Тернопільській області , в якому просить: визнати дії УПФУ в Тернопільській області протизаконними; скасувати Розпорядження на зняття виплат пенсійна справа №87; зобов`язати негайно відновити пенсійні виплати; повернути невиплачені позивачу з 25.10.22 кошти на особистий рахунок в Ощадбанку; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду еквівалентну 50 прожиткових мінімумів в Україні станом на 2023 рік особи, що втратила працездатність дорівнює 50*2093 = 104650 гривні; встановити факт втручання в особисте майно у вигляді пенсійних виплат; встановити факт прямої дискримінації на ґрунті наявності статусу ВПО внутрішньо переміщеної особи; стягнути справедливу компенсацію з відповідача за дискримінаційні дії щодо порушення норм права згідно діючого законодавства.

Ухвалою суду від 09.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами п. 7 частини першої ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Спір, який виник між двома чи кількома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого/інших суб`єкта/суб`єктів, а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, є публічно-правовим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 у справі № 914/2006/17.

Водночас, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Поряд з цим, Цивільний процесуальний кодекс України (надалі, ЦПК) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Згідно з вимогами частини сьомої статті 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як слідує з прохальної частини позовної заяви, позивач, серед іншого, просить встановити факт втручання в особисте майно у вигляді пенсійних виплат, встановити факт прямої дискримінації на ґрунті наявності статусу внутрішньо переміщеної особи, стягнути справедливу компенсацію з відповідача за дискримінаційні дії щодо порушення норм права згідно діючого законодавства.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не можуть бути розглянутими за правилами адміністративного судочинства, оскільки такі позовні вимоги не є публічно-правовими.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

То ж, в межах заявлених позовних вимог, на переконання суду, існує спір про цивільне право, який має виражений приватноправовий характер, а тому розгляд адміністративним судом такої справи (з позиції Європейського Суду з прав людини) трактуватиметься як розгляд справи не уповноваженим судом.

З урахуванням наведеного, змісту і суті позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов в частині позовних вимог про встановлення факту втручання в особисте майно у вигляді пенсійних виплат, а також встановлення факту прямої дискримінації на ґрунті наявності статусу ВПО внутрішньо переміщеної особи належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Стосовно позовної вимоги про стягнення справедливої компенсації з відповідача за дискримінаційні дії щодо порушення норм права згідно діючого законодавства, то така позовна вимога є похідною від позовної вимоги про встановлення факту прямої дискримінації на ґрунті наявності статусу внутрішньо переміщеної особи належить розглядати в порядку цивільного судочинства, отже також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи в порядку адміністративного судочинства суперечить ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

За змістом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки частину позовних вимог, заявлених в межах даної судової справи не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Керуючись 238, 241, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, встановлення фактів та стягнення компенсації в частині позовних вимог: про встановлення факту втручання в особисте майно у вигляді пенсійних виплат, встановлення факта прямої дискримінації на ґрунті наявності статусу ВПО внутрішньо переміщеної особи, стягнення справедливу компенсацію з відповідача за дискримінаційні дії щодо порушення норм права згідно діючого законодавства.

Роз`яснити позивачу, що позовні вимоги про встановлення факту втручання в особисте майно у вигляді пенсійних виплат, встановлення факту прямої дискримінації на ґрунті наявності статусу ВПО внутрішньо переміщеної особи, стягнення справедливої компенсації з відповідача за дискримінаційні дії щодо порушення норм права згідно діючого законодавства підлягають розгляду судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 06 вересня 2023 року.

Головуюча суддя Дерех Н.В.