Справа № 520/15358/23
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 вересня 2023 р. справа № 520/15358/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Донецької обласної прокуратури (майдан Озерний, буд. 32, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Донецької обласної прокуратури, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 15.05.2023 №301-к щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру";

- поновити ОСОБА_1 з 16.05.2023 в Донецькій обласній прокуратурі на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку або рівнозначній посаді, яку він займав станом на 15.05.2023;

- стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16.05.2023 по 14.06.2023 в розмірі 63526,10 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 1, п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.05.2023 позивач подав заяву керівнику Донецької обласної прокуратури про звільнення із займаної посади за власним бажанням відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». 12.05.2023 позивач написав заяву на ім`я керівника Донецької обласної прокуратури про відкликання своєї заяви про звільнення від 10.05.2023, яку відправлено через поштового оператора ТОВ «Нова пошта» 17.05.2023 на адресу місцезнаходження Донецької обласної прокуратури. Проте, 19.05.2023 поштовим зв`язком позивач отримав наказ про звільнення. Так, 15.05.2023 наказом керівника Донецької обласної прокуратури №301-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури Донецької області, у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». З наказом про звільнення від 15.05.2023 №301-к позивач не погоджується у повному обсязі, вважає, що звільнення відбулось з порушенням норм законів, оскільки звільнення прокурора з посади за власним бажанням проводиться після закінчення двотижневого строку попередження за умови, що сторони не домовились про звільнення у більш короткий строк. Водночас, прокурор не підлягає звільненню за поданою раніше заявою, якщо до закінчення строку попередження він відкликав свою заяву або не залишив роботи і не наполягає на звільненні після закінчення цього строку. Таким чином, оскільки на дату звільнення позивача - 15.05.2023 не сплинув двотижневий строк попередження, відповідач порушив трудові права, що на думку позивача, свідчить про неправомірність його звільнення за оскаржуваним наказом на підставі заяви від 10.05.2023.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заява ОСОБА_1 про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 10.05.2023 надійшла до обласної прокуратури більше ніж через місяць після прийняття наказу про звільнення. Відповідач звертає увагу, що ОСОБА_1 у додатках до позову вказаний інший номер відправлення «Нова пошта» 0738, як лист яким нібито спрямовано на адресу Донецької обласної прокуратури заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням. Вказана заява відповідно до штемпелів здана у відділення Нової пошти 19.05.2023, що не відповідає твердженням позивача про її відправлення 17.05.2023, а також за трекінгом має статус «видалено», що свідчить про фактичне невідправлення листа (відмову клієнта від відправки). Крім того, на неодноразові прохання ОСОБА_1 йому направлена засобами Нової пошти трудова книжка, подана ним для внесення запису про звільнення. Також відповідач зазначає, що позивач активно спілкувався зі спеціалістами відділу кадрової роботи та державної служби стосовно надання копій документів, внесення інформації до Державної прикордонної служби про звільнення для безперешкодного перетину кордону, оскільки терміново намагався виїхати до Німеччини після12.05.2023 і був обізнаний про своє звільнення. Крім того, в його інтересах 20.05.2023 та 22.05.2023 до Донецької обласної прокуратури звертався адвокат Горбаньов О.О. із запитами щодо можливості перетину ним кордону та з інших питань. У вказаних запитах адвоката звільнення позивача, вказувалось як факт, що вже відбувся, і не піддавалося сумніву. Отже, звертаючись ще 15.05.2023 із заявою до обласної прокуратури, ОСОБА_1 достеменно знав, що його звільнено з займаної посади та не заперечував проти цього. З огляду на викладене, Донецька обласна прокуратура вважає, що з її сторони відсутні дії, які порушують права або інтереси позивача, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.03.2017 працював в органах прокуратури Донецької області, з16.12.2019 - на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з рішенням Першої кадрової від 02.04.2020 №23 ОСОБА_1 визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію (не з`явився для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону).

Наказом прокурора Донецької області від 04.05.2020 № 361-кОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області та з органів прокуратури області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Не погодившись зі вказаним звільненням, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оскарження рішення кадрової комісії та наказу про звільнення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від04.08.2021 по справі №520/6960/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про поновлення на посаді - задоволено частково. Скасовано наказ Прокурора Донецької області від 04.05.2020 №361-к щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Поновлено ОСОБА_1 з 05.05.2020 на рівнозначній посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури Донецької області. Стягнуто з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 293760 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2022 по справі №520/6960/20 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 по справі №520/6960/20 скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 з 05.05.2020 на рівнозначній посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури Донецької області та стягнення з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 293760 грн. Прийнято в цій частині постанову, якою поновлено ОСОБА_1 з 05.05.2020 на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1790281 грн. 00 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 по справі №520/6960/20 залишено без змін.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2022 по справі №520/6960/20 наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 20.12.2022 №1033-к скасовано наказ прокурора Донецької області від 04.05.2020 №361к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та поновлено ОСОБА_1 з 05.05.2020 на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Листами Донецької обласної прокуратури №07-1304вих-22 від 22.12.2022 та №07-294вих-23 (11-2116-20) від 20.03.2023 ОСОБА_1 повідомлено про поновлення його на раніше займаній посаді та необхідності прибуття до відділу кадрової роботи та державної служби для ознайомлення з наказом, внесення запису до трудової книжки та для виконання своїх службових обов`язків.

Після поновлення на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 перебував поза штатом та не виконував роботу. Він не прибув особисто ані до місця дислокації Донецької обласної прокуратури, ані до Слов`янської окружної прокуратури.

У подальшому, 10.05.2023 ОСОБА_1 подав керівнику Донецької обласної прокуратури заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 15.05.2023 №301к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та органів прокуратури Донецької області у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 51Закону України «Про прокуратуру».

При звільненні відділом фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок відповідно до чинного законодавства.

15.05.2023 від ОСОБА_1 на електронну адресу Донецької обласної прокуратури «» надійшла заява, яка зареєстрована за вхідним реєстраційним №19094-23 щодо направлення позивачу засвідченої копії наказу про звільнення та з зазначенням адреси (Харківська область, м. Ізюм, друге відділення Нової пошти), на яку позивач хотів отримати вказану копію.

За результатом розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_1 . Донецькою обласною прокуратурою листом від 16.05.2023 №07-11-2116-20 (586вих-23) повідомлено ОСОБА_1 , що його звільнено з займаної посади відповідно до поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням, надіслано копію наказу про звільнення від15.05.2023 №301к для ознайомлення, повідомлено про необхідність прибути до відділу кадрової роботи та державної служби для внесення відповідного запису до трудової книжки.

Вказаний лист обласною прокуратурою надіслано ОСОБА_1 , як на запитувану ним адресу другого відділення Нової пошти у м. Ізюм Харківської області, так і на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з якої від ОСОБА_1 надійшла відповідна заява про надіслання йому копії наказу про звільнення. Відповідно до трекінгу відправлень лист ОСОБА_1 отримано.

У подальшому, 22.05.2023 до Донецької обласної прокуратури надійшов адвокатський запит адвоката Горбаньова О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 від 20.05.2023 вих. №114 13 (зареєстрований за вхідним реєстраційним №20241-23) щодо надання певної інформації стосовно позивача. У вказаному запиті адвокат Горбаньов О.О. констатує факт того, що з 15.05.2023, після звільнення з органів прокуратури на ОСОБА_1 не розповсюджуються обмеження щодо виїзду за кордон та просить надати певну інформацію стосовно ОСОБА_1 .

Листом Донецької обласної прокуратури від 25.05.2023 №07-622вих-23 адвокату Горбаньову О.О. надано відповідь, що оскільки до адвокатського запиту ним не подано засвідчені належним чином копії документів на підтвердження повноважень на представництво, надати запитувану інформацію та копії документів стосовно ОСОБА_1 наразі неможливо.

Листом Донецької обласної прокуратури від 26.05.2023 №07-11-2116-20 (628вих-23) за результатом розгляду адвокатського запиту Горбаньова О.О. в інтересах ОСОБА_1 від 20.05.2023, який повторно надійшов до обласної прокуратури 25.05.2023, адвокату Горбаньову О.О. надано запитувану інформацію та документи.

19.06.2023 до Донецької обласної прокуратури засобами поштового зв`язку (відправлення «Новою поштою» за №5861 від 16.06.2023 о 16:45 год.) надійшла заява ОСОБА_1 , датована 12.05.2023, про відкликання своєї заяви від 10.05.2023 про звільнення за власним бажанням, яку зареєстровано за вхідним реєстраційним №24815-23.

Листом Донецької обласної прокуратури від 20.06.2023 № 07-11-2116-20(723вих-23) за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про відкликання заяви від 10.05.2023 про звільнення за власним бажанням останнього повідомлено, що відповідна заява не може бути реалізована більш ніж через місяць після звільнення. Зазначену відповідь Донецькою обласною прокуратурою 20.06.2023 надіслано ОСОБА_1 на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Також у цьому листі позивача повідомлено, що на підставі поданої власноруч написаної ОСОБА_1 заяви наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 15.05.2023 №301к його звільнено з займаної посади прокурора у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням та зазначено, що копію наказу про звільнення для ознайомлення спрямовано йому на вказану ним же адресу електронної пошти та Нової пошти.

Вважаючи наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 15.05.2023 №301-к про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 2 ст. 21 та ч. 1 ст. 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16.12.1966 Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованого Україною 12.11.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Заходи, яких повинні вжити держави-учасниці цього Пакту з метою повного здійснення цього права, включають програми професійно-технічного навчання і підготовки, шляхи і методи досягнення продуктивної зайнятості в умовах, що гарантують основні політичні і економічні свободи людини.

Також, статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; б) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Пунктом 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Законі України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України (далі - Закон №1697-VІІ).

В силу приписів п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах, зокрема незалежності прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов`язків.

Статтею 16 Закону №1697-VII визначено, що незалежність прокурора забезпечується: 1) особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності; 2) порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; 3) забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора; 4) установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури; 5) належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора; 6) функціонуванням органів прокурорського самоврядування; 7) визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки прокурора, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту (частина 1).

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України (частина 2).

Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (частина 3).

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді врегульовані ст. 51 Закону №1697-VІІ.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VІІ прокурор звільняється з посади у разі подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Закону №1697-VІІ особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є: Генеральний прокурор - стосовно прокурорів Офісу Генерального прокурора; керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури - стосовно прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник обласної прокуратури - стосовно прокурорів відповідної обласної прокуратури та прокурорів окружних прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

За змістом статті 58 Закону №1697-VІІ прокурор незалежно від мотивів має право подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням у будь-який час свого перебування на посаді.

Заява про звільнення з посади за власним бажанням подається особі, уповноваженій цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора.

Прокурор продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Норми Закону №1697-VІІ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однак, з аналізу Закону №1697-VІІ встановлено, що у ньому відсутня діюча норма, як спеціального закону, що регулює порядок та строки звільнення за власним бажанням, а тому таке звільнення повинно проводитися з дотриманням встановлених чинним законодавством про працю гарантій.

Частиною 1 статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (частина 2 статті 38 КЗпП України).

Отже, наведеними положеннями КЗпП України визначено, що при розірванні трудового договору з ініціативи працівника, роботодавець може звільнити працівника у день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення (переїзд на нове місце проживання, вступ до навчального закладу, переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість тощо).

У постанові від 26.10.2016 у справі №6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Отже, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.

Таким чином, з урахуванням гарантій законодавства про працю, звільнення прокурора з посади за власним бажанням проводиться після закінчення двотижневого строку попередження за умови, що сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 22 грудня 2021 року у справі №440/2466/20, в якій у розділі V. Релевантні джерела права й акти їх застосування. Верховний Суд робить наступний висновок:

« 40. Норми Закону №1697-VІІ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

41. Разом з тим, з аналізу Закону №1697-VІІ встановлено, що у ньому відсутня діюча норма спеціального закону, що регулює порядок та строки звільнення за власним бажанням, а тому таке звільнення повинно проводитися з дотриманням встановлених чинним законодавством про працю гарантій.

42. Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

43. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (частина друга статті 38 КЗпП України).

44. Таким чином, з урахуванням законодавства про працю гарантій, звільнення прокурора з посади за власним бажанням проводиться після закінчення двотижневого строку попередження за умови, що сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Водночас прокурор не підлягає звільненню за поданою раніше заявою, якщо до закінчення строку попередження він відкликав свою заяву або не залишив роботи і не наполягає на звільненні після закінчення цього строку».

В силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до позиції сформованої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Також, в постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №440/2466/20 викладені правові позиції, що з урахуванням вимог законодавства про працю щодо гарантій, звільнення прокурора з посади за власним бажанням проводиться після закінчення двотижневого строку попередження за умови, що сторони не домовились про звільнення у більш короткий строк. Водночас прокурор не підлягає звільненню за раніше поданою заявою, якщо до закінчення строку попередження він відкликав свою заяву або не залишив роботи і не наполягає на звільненні після закінчення цього строку.

Отже, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.

Тобто, виходячи з приписів вказаної норми, у разі зазначення у заяві про звільнення бажаної дати звільнення за власним бажанням, наказ про таке звільнення може бути виданий тільки через 3 дні після подачі заяви із конкретною датою звільнення.

Враховуючи наведені правові позиції, суд дійшов висновку, що звільнення прокурора з посади повинно проводитись у відповідності до норм статей 51, 58 Закону №1697-VII та з дотриманням приписів статті 38 КЗпП України. Тобто, у разі відсутності зазначення прокурором у заяві про звільнення бажаної дати звільнення за власним бажанням, наказ про таке звільнення може бути виданий тільки через два тижні після подачі заяви, оскільки протягом вказаного строку прокурору гарантоване законодавством право відкликати подану заяву.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади за власним бажання (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VII) датована 10.05.2023 та не містить бажаної дати звільнення, проте всупереч нормам, визначеним ст. 38 КЗпП України, наказом керівника обласною прокуратури №301к від 15.05.2023 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади прокурора на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VII.

Суд вважає, що в кожному конкретному випадку слід досліджувати підстави звільнення прокурора з займаної посади та аналізувати чи забезпечує Закон №1697-VII дотримання гарантій для працівників, які підлягають вивільненню, встановлені нормами КЗпП України.

Приймаючи рішення про звільнення позивача за власним бажанням з 15.05.2023 до закінчення двотижневого строку попередження, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факту подання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням із зазначенням дати такого звільнення, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 15.05.2023 №301к не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на працю, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу керівника Донецької обласної прокуратури від 15.05.2023 №301к слід задовольнити.

Стосовно позовної вимоги про поновлення позивача з 16.05.2023 в Донецькій обласній прокуратурі на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку або рівнозначній посаді, яку він займав станом на 15.05.2023, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, в тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Оскільки днем звільнення позивача є 15.05.2023, ОСОБА_1 , який на день звільнення обіймав посаду прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, то суд приходить до висновку, що позивача слід поновити з 16.05.2023 саме на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Розглядаючи позовну вимогу щодо стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16.05.2023 по 14.06.2023 в розмірі 63526,10 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки позивача звільнено 15.05.2023, останніми двома місяцями, що передують дню звільнення є березень та квітень 2023 року.

Згідно наданої суду довідки Донецької обласної прокуратури у ОСОБА_1 відсутні фактично відпрацьовані дні та нарахування заробітної плати за березень та квітень 2023 року.

Відповідно до абзацу 4 п. 2 Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Однак, за інформацією, наданою Донецькою обласною прокуратурою, відсутні фактично відпрацьовані дні та нарахування заробітної плати з травня 2020 року по 15.05.2023.

Згідно з абзацом 7 п. 2 Порядку №100, якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до абзаців 3 - 5 п. 4 Порядку №100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

На дату звільнення ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області, за якою згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 визначено посадовий оклад у розмірі 5660,00 грн.

Оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-ІХ від 03.11.2022, установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень (ст. 8), розмір посадового окладу ОСОБА_1 є меншим за мінімальну заробітну плату.

Таким чином, керуючись вищезазначеними нормами Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати ОСОБА_1 суд проводить розрахунок виходячи з розміру мінімальної заробітної плати - 6700 грн.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з абзацом 2 п. 8 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи,

організації.

Зі змісту долученої відповідачем довідки число робочих днів за березень 2023 року складає 23 дні, за квітень 2023 року - 20 днів, тобто всього 43 робочі дні.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача складає 311,63 грн. (6700 +6700 = 13400 грн. : 43 робочі дні).

Отже, суд дійшов висновку, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 16.05.2023 (наступний робочий день після звільнення) по 06.09.2023 (день ухвалення судового рішення) складає 25 553,66 грн. (82 робочих дні х 311,63 грн.) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відрахуванням необхідних податків, зборів та платежів.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Донецької обласної прокуратури (майдан Озерний, буд. 32, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 15.05.2023 №301к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та органів прокуратури Донецької області.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури (майдан Озерний, буд. 32, м. Дніпро, 49038, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 553 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 66 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.