Справа № 300/1139/23
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" вересня 2023 р. справа № 300/1139/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу від 14.02.2023 №81к про звільнення та поновлення на посаді, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Либовка Анна Володимирівна, звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 14.02.2023 №81к про звільнення та поновлення на посаді.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 25.03.2011 проходила службу в органах прокуратури, наказом від 16.10.2020 №1020к призначена на посаду прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, а наказом від 15.03.2021 № 261К - тимчасово визначено місце у окружній прокуратурі місто Івано-Франківська Івано-Франківської області. Наказом керівника обласної прокуратури Р. Хими від 14.02.2023 № 81к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 15.20.2023 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-ІХ від 19.09.2019 у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Однак, на думку позивача наказ керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 14.02.2023 №81к є незаконним, прийнятий протиправно, без врахування всіх обставин. Так, законом України "Про прокуратуру" та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" не врегульовано питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема, одиноких матерів, а відтак у спірних правовідносинах підлягає застосуванню стаття 184 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_1 є вдовою та утримує дитину сама, а звільнення її з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області суперечить вимогам чинного законодавства, що встановлює гарантії, визначені статтею 184 Кодексу законів про працю України. Крім того, Конституційний Суд України визнав неконституційним пункт 6 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, який унормовує відносини з попередження прокурорів про можливе майбутнє звільнення з посади. Відповідне Рішення № 1-р(ІІ)/2023 КСУ ухвалив 1 березня 2023 року. З наведених підстав, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 22.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06.04.2023. Проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що подана 15.10.2019 заява ОСОБА_1 про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію, свідчить про те, що позивач надала згоду на проходження атестації, підтвердила, що ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації, погодилася на їх застосування, а також, маючи відповідну фахову освіту й досвід професійної діяльності, усвідомлює наслідки неуспішного проходження атестації або неявки для проходження відповідного її етапу, зокрема такі наслідки, як звільнення з посади прокурора з підстав, визначених Законом № 113-ІХ. За результатами складання іспиту ОСОБА_1 набрала 61 бал, що менше від встановленого п. 4 розділу II Порядку прохідного балу (70) для успішного складання іспиту, в зв`язку із чим, чотирнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 19.02.2021 прийнято рішення № 1 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації. Крім того, позивач в судовому порядку оскаржила рішення № 1 чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.02.2021 про неуспішне проходження нею атестації. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі № 300/1837/21 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі № 300/1837/21 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено. Відтак, з огляду на те, що п. п. 2 п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ прямо передбачено звільнення прокурорів та слідчих органів прокуратури, яке пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, а зазначені норми закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, звільнення прокурора, що є одинокою матір`ю, яка не пройшла атестацію, не суперечить положенням ст. 184 КЗпП України. Зазначене свідчить про те, що оскаржуваний наказ керівника Івано-Франківської обласної прокуратури № 81 к від 14 лютого 2023 року виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
27.04.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Відповідач у своєму відзиві вказує, що " ОСОБА_1 , маючи відповідну фахову освіту й досвід професійної діяльності, усвідомлює наслідки неуспішного проходження атестації... зокрема, такі наслідки як звільнення". Однак, визнання такого попередження неконституційним зумовлює незаконність всіх подальших дій Відповідача, зокрема, звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113- IX від 19.09.2019 у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Крім того, позивач не погоджуємось з позицією відповідача щодо непоширення на ОСОБА_1 положень статті 184 КЗпП України, якою визначено істотні пільги одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років.
Представником відповідача подано 28.12.2020 на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що ОСОБА_1 було звільнено не на підставах, передбачених КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва, а відповідно до Закону № 113-ІХ, який визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури та є спеціальним законом у спірних правовідносинах, і підставою для звільнення позивачки стало рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, а не ліквідація, реорганізація органу прокуратури та скорочення кількості працівників. Крім того, звільнення з посади та з органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації не є порушенням гарантій від незаконного звільнення прокурора, діяльність якого пов`язана з функціонуванням системи правосуддя. Встановлена Конституційним Судом неконституційність п. 6 розділу II Закону № 113-ІХ жодним чином не впливає на права та обов`язки позивачки, оскільки в даному випадку підставою для її звільнення стало неуспішне проходження атестації.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 , починаючи з 25.03.2011 по 15.02.2023 проходила службу в органах прокуратури, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.20-24).
На утриманні ОСОБА_1 перебуває син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 ( а.с. 18).
Наказом Івано-Франківської обласної прокуратури від 16.10.2020 №1020к призначена на посаду прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області (а.с.25).
Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" усі працівники органів прокуратури підлягають проходженню атестації на підставі Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 221 03.10.2019.
З метою переведення на посаду в обласній прокуратурі та виявляючи намір пройти атестацію, ОСОБА_1 15.10.2019 подано до Генерального прокурора відповідну заяву (а.с.57).
За результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора позивач набрала 61 бал, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, внаслідок чого, 19.02.2021, Чотирнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення №1 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 визнано такою, що неуспішно пройшла атестацію (а.с.58).
Згідно наказу Івано-Франківської обласної прокуратури за № 261К від 15.03.2021 позивачу тимчасово визначено місце у окружній прокуратурі місто Івано-Франківська Івано-Франківської області (а.с.26).
Наказом керівника обласної прокуратури Романа Хими від 14.02.2023 № 81к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 15.20.2023 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-ІХ від 19.09.2019 у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації(а.с. 27).
Вважаючи наказ про своє звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
За змістом статті 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право громадянина України на працю є одним з основних трудових прав працівників.
Положеннями статті 5-1 КЗпП України встановлені гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
Спірні правовідносини урегульовані Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII), Законом України від 19.09.2019 № 113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон № 113-IX), затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 "Порядком проходження прокурорами атестації", затвердженим наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 "Порядком роботи кадрових комісій".
Статтею 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом №1697 забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який діє з 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону №1697 були внесені зміни.
Статтею 14 Закону № 1697 у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113 передбачено скорочення кількості прокурорів органів прокуратури.
Згідно з п. п. 6, 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697. Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно з п. 11 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Відповідно до п. 16 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Згідно з п. 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
За п.19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.
Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом № 1697.
Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
На виконання вимог Закону № 113 наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).
За визначенням, що міститься в п. 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Відповідно до п. п. 2, 4 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
За приписами п. п. 9, 10 розділу І Порядку № 221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.
Заява, вказана у п. 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.
Тож проведення атестації прокурорів є обов`язковою складовою запровадженого Законом № 113 процесу реформування системи органів прокуратури та за своєю суттю є спеціальною процедурою, яка має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати свої повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Така атестація передбачає чітку процедуру та умови звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, що здійснюється на підставі відповідних рішень кадрових комісій.
Пунктом 8 розділу І Порядку № 221 встановлено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:
1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;
2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації згідно з п. 6 розділу V Порядку № 221 є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Суд зазначає, що згідно матеріалів справи, на виконання вимог п. п. 9, 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала Генеральному прокурору заяву за встановленою формою про переведення її на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (а.с.57).

У цій заяві ОСОБА_1 підтвердила своє бажання пройти атестацію, вказала на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема й щодо того, що в разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, її буде звільнено з посади прокурора.

Отже, позивач фактично погодилася зі встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в обласній прокуратурі та проведення атестації.

За наслідками проведення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, чотирнадцята кадрова комісія прийняла рішення від 19.02.2019 № 1 про неуспішне проходження позивачем атестації.

В рішенні чотирнадцятої кадрової комісії зазначені мотиви та обставини, що вплинули на його прийняття, а саме - у зв`язку з набранням позивачем менше прохідного балу для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (61 балів, при прохідному балі 70).

Крім того, вказані обставини щодо правомірності рішення чотирнадцятої кадрової комісії від 19.02.2019 № 1 підтверджується Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 справі № 300/1837/21, якою рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі № 300/1837/21 скасовано та ухвалено нове, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора щодо визнання протиправним та скасування рішення чотирнадцятої кадрової комісії від 19.02.2019 № 1, а тому в силу вимог частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.

Відтак, за наявності відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації керівник Івано-Франківської обласної прокуратури правомірно видав спірний наказ від 14.02.2023 № 81к, яким ОСОБА_1 звільнена з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-ІХ від 19.09.2019 у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Стосовно обґрунтувань позивача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин частини 3 статті 184 КЗпП України, суд зазначає.

Стаття 184 КЗпП України встановлює гарантії при прийнятті на роботі і заборону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

Так, згідно з частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Покликаючись на норми статті 184 КЗпП України, позивач доводила, що не могла бути звільнена з посади оскільки є одинокою матір`ю, самостійно виховує сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, суд враховує правові висновки Верховного Суду, який вже звертав увагу на те, що спеціальним законом для цієї категорії спірних правовідносин (які виникають у зв`язку з (не)проходженням прокурорами атестації в рамках реформування органів прокуратури), є Закон № 113.

Положення трудового законодавства, які містить КЗпП України, є загальними для правовідносин, пов`язаних з проходженням публічної служби і їх можна і потрібно застосовувати у тому випадку, коли спеціальні норми не регулюють певних аспектів правовідносин, які є об`єктом спеціального регулювання.

Втім, у вимірі обставин цієї справи потрібно зауважити, що спеціальні норми достатньо чітко й однозначно регулюють питання, пов`язані з припиненням публічної служби (в органах прокуратури) і умовами/правилами переведенням прокурорів на посади в Офісі Генерального прокурора, обласних і регіональних прокуратурах в рамках реформування органів прокуратури, але це регулювання відрізняється від правил загального трудового законодавства.

Відсутність у спеціальному законі норм, які передбачають гарантії/пільги при звільненні певним категоріям осіб на зразок тих, які містить КЗпП України, у цьому випадку не можна вважати прогалиною, яку можна «заповнити» шляхом застосування загальних норм трудового законодавства. Так само помилково буде вважати, що загальні норми трудового законодавства (у контексті цієї справи мовиться про гарантії/пільги при звільненні) можуть превалювати над нормами спеціального закону (Закону № 113), які передбачають інакший підхід до прийняття рішень щодо проходження/припинення публічної служби.

У цьому зв`язку можна додати, що положення КЗпП України щодо гарантій при прийнятті на роботу і заборони звільнення жінок, які мають статус одинокої матері або самостійно виховують сина (ст. 184) не впливають на висловлену Верховним Судом позицію щодо застосування до правовідносин, пов`язаних з реформою органів прокуратури, впровадженої Законом № 113, положень п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» зазначеного Закону (у поєднанні з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 26 січня 2022 року у справі № 240/17743/20, від 27 травня 2022 року у справі № 520/6591/2020, від 27 червня 2022 року у справі № 420/2859/21, від 21 липня 2022 року у справі № 420/4754/20, від 28 вересня 2022 року у справі № 580/251/21.

Відтак, наявність у ОСОБА_1 статусу одинокої матері, яка самостійно виховує сина, що не заперечується відповідачем, не випливає на можливість звільнення позивача за пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Крім того, суд звертає увагу, що визнання Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 не впливає на висновки суду по суті позовних вимог, оскільки п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 01 березня 2023 року, а оскаржуваний наказ № 81к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області виданий 14.02.2023.

При цьому, суд також бере до уваги, що позивач, подаючи заяву від 15.10.2019 на підставі п. п. 9, 10 розділу І Порядку № 221, цілком і повністю була ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації та погодилася на їх застосування.

Тобто позивач розуміла наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113.

Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, наказ керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 14.02.2023 № 81к виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є таким, що відповідає критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, а тому позовні вимоги в частині визнання його протиправним не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача з займаної посади, підстави для задоволення таких позовних вимог у суду також відсутні.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

В контексті зазначеного, суд вважає необхідним вказати, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, на думку суду, позивачем та його представником не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем доведено правомірність своїх дій під час прийняття оскаржуваного наказу, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, остання звільнена від сплати судового збору, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи: позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Івано-Франківська обласна прокуратура (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитин Н.М.