Справа № 640/17586/22
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі та встановлення строку для подання звіту

05 вересня 2023 року 640/17586/22

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Колеснікової І.С., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій щодо обмеження виплати пенсії та зобов`язання здійснити перерахунок з 01.12.2019 та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, а також стягнення компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій щодо обмеження виплати пенсії та зобов`язання на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №640/29416/21 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" здійснити перерахунок з 01.12.2019 та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром; стягнення на користь ОСОБА_1 27 567,97 грн. компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період січень 2020 року- вересень 2022 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.10.2022 відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена 01.02.2023 судді Колесніковій І.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії щодо обмеження виплати пенсії максимальним розміром та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №640/29416/21 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" здійснити перерахунок з 01.12.2019 та виплату позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром.

Суд також зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період січень 2020-вереснь 2022 років у розмірі 27 567,97 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2023 у справі №640/17586/22 (яку було отримано відповідачем в його електронному кабінеті в системі «Електронний суд») апеляційну скаргу повернуто без розгляду.

Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду у цій справі набрало законної сили 16.06.2023.

01.09.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення цього рішення суду.

У вказаній заяві позивач просить роз`яснити застосування обмеження виплати пенсії максимальним розміром при проведенні індексацій або перерахунків з будь-яких інших підстав, крім рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №640/29416/21 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та порядок нарахування та розмірів донарахованої пенсії з 01.12.2019 по теперішній час, у т.ч. з урахуванням можливості застосування обмежень, про які наведено в попередньому питанні.

Крім того, позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Частиною 3 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця.

У суду відсутня необхідність щодо виклику учасників справи, у зв`язку з чим дана заява розглянута без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подану заяву, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Вказана норма процесуального права передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Незрозумілість судового рішення є оціночним поняттям, а доцільність роз`яснення судового рішення приймається за розсудом суду, який має відштовхуватись від раціональних критеріїв (здоровий глузд, зрозумілість для звичайної розумної людини без юридичної освіти).

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визнання рішення незрозумілим правова норма не містить, а зі змісту норми вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

Так, згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 №7 визначено, що в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, яке здійснюється без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Вказана стаття КАС України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення або можливість неоднакового тлумачення його висновків, що перешкоджає його належному виконанню.

Фактично звернення позивача з цією заявою обумовлене твердженням про те, що позивачем і відповідачем по-різному тлумачиться рішення суду у даній справі, внаслідок чого виникає можливість неналежного виконання такого судового рішення.

Під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення суд виходить з приписів частини 2 статті 6 КАС України, відповідно до якого, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, суд зазначає, що стаття 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов`язані з його громадянськими правами та обов`язками, до суду, таким чином, це означає «право на суд». Однак, вказане право є ілюзорним, якщо правова система Високих Договірних Сторін допускає, щоб кінцеве обов`язкове до виконання рішення суду залишалось не виконаним та не усувало наслідків нанесеної одній із сторін шкоди.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 28 липня 1999 року у справі "ОСОБА_2 проти Італії" (Case of Immobiliare Saffi v. Italy, заява №22774/93, п.63, абз.2 та 3) наголосив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Дослідивши доводи заяви та інші матеріали справи, суд вважає, що рішення суду підлягає роз`ясненню з наступних підстав.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, ОСОБА_1 з січня 2011 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 у справі №640/29416/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019 шляхом включення додатково до складу грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 63,66% посадового окладу поліцейського з урахуванням окладу за спеціальним званням підполковника поліції та надбавки за стаж служби в поліції в сумі 4683,78 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі - Постанова КМУ №118) з березня 2022 року пенсію ОСОБА_1 було проіндексовано із застосуванням коефіцієнту 1,14.

Відтак, з грудня 2019 року позивач мав би отримувати пенсію у розмірі 20 327,07 грн, а з березня 2022 року з урахуванням індексації у розмірі 23 172,86 грн.

Обставини щодо нарахування такого розміру пенсії були наведені та перевірені судом також при розрахунку компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Крім того, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі - Постанова КМУ №168) установлено, що з 1 березня 2023 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.

Відповідно до п 2 Постанови КМУ №168 з 1 березня 2023 р. розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2022 р. включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

Підвищення пенсії, передбачене абзацом першим цього пункту, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб (Офіційний вісник України, 2021 р., № 57, ст. 3525).

Підвищення на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, застосовується також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31 грудня 2022 р. відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, та перерахунку пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім перерахунків у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за зазначеним Законом.

Підвищення пенсії, передбачене цим пунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

За приписами п. 10 Постанови КМУ №168 розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.

Отже з березня 2023 року пенсію ОСОБА_1 було проіндексовано та збільшено її розмір на 1500,00 грн, що в загальній сумі складало 24 672,86 грн.

Зазначені розрахунки також відображені відповідачем в електронному кабінеті ОСОБА_1 на веб-сайті ПФУ.

Проте, розмір пенсії, що був виплачений позивачу у липні-серпні 2023 року становив 20 930,00 грн, тобто з обмеженням її максимального розміру.

Питання індексації пенсії відповідно до Постанови КМУ №168 та застосування обмеженні її максимальним розміром не з`ясовувалося судом, оскільки цей нормативний акт був прийнятий після звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Разом з тим, у своєму рішення судом було висновано, що зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, пенсійний орган застосовуючи при перерахунку з 01 грудня 2019 року та індексації з березня 2022 року пенсії з обмеженням її максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ.

Таким чином, незалежно від часу, кількості, підстав здійснення перерахунку або індексації пенсії ОСОБА_1 обмеження її максимальним розміром суперечить статті 17 Конституції України та Закону №2262-ХІІ.

Наведене кореспондується з приписами статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Наявність у словесній конструкції резолютивної частини рішення посилання на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №640/29416/21 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" не може бути підставою для припинення виплати пенсії без обмеження максимальним розміром і повернення до її обмеження після здійснення будь-якого іншого перерахунку.

Навіть вимоги пункту 2 Постанови КМУ №168 про підвищення пенсій на коефіцієнт збільшення у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, аналогічні вимогам пункту 2 Постанова КМУ №118, про неправомірність застосування яких при перерахунку пенсії ОСОБА_1 вже ухвалено судове рішення у цій справі, не можуть відміняти або припиняти дію рішення суду, що набрало законної сили.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Частинами 2, 4 статті 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Нормами статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 2, 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Засіб є ефективним, тільки якщо він доступний і достатній. Він має бути достатнім не тільки в теорії, а й на практиці (див.: Макфарлейн проти Ірландії, заява № 31333/06, рішення від 10 вересня 2010 року, пункт 114; Ріккарді Піссаті проти Італії, заява № 62361/00, рішення Великої Палати від 29 березня 2006 року, пункт 38), повинен бути ефективним на практиці, й по закону (див.: Ель-Масрі проти Колишньої Югославською Республіки Македонія, заява № 39630/09, рішення від 13 грудня 2012 року, пункт 255; Кудла проти Польщі, заява № 30210/96, рішення від 26 жовтня 2000 року, пункт 152) з урахуванням індивідуальних обставин справи.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Такий висновок робить Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003.

Практика ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) свідчить, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 71 і 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94)) від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98), від 2 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18 (пункт 98), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.46).

Отже виконання рішення суду щодо виплати ОСОБА_1 з 01.12.2019 пенсії без обмеження її максимальним розміром підлягає постійному застосуванню, і не припиняється будь-яким наступним перерахунком.

Щодо порядку нарахування та розмірів донарахованої пенсії з 01.12.2019 по теперішній час, у т.ч. з урахуванням можливості застосування обмежень, про які наведено в попередньому питанні, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, 17.06.2023 через портал електронних послуг ПФУ позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з клопотанням про надання інформації, зокрема, щодо донарахованої йому пенсії за період з грудня 2019 року по теперішній час на підставі судового рішення у справі №640/17586/22 та надання копій відповідних розрахунків.

Відповідно до листа відповідача від 20.07.2023 № 24566-22514//Ш-02/8-2600/23 і доданих до нього розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії від 28.06.2023, на виконання рішення суду у цій справі ОСОБА_1 було донараховано за період грудень 2019р. - листопад 2022р. 98 691,17 грн, у т.ч. у червні 2023р. - 27 567,97 грн компенсації втрати частини доходів.

Тобто, розмір донарахованої пенсії складає лише 71 123,2 грн.

При цьому, для позивача є незрозумілими зазначені в розрахунку розміри пенсії, що підлягали виплаті без обмеження максимальним розміром, а також пропущення перерахунку за період грудень 2022р. липень 2023р.

Як вбачається з матеріалів справи, з грудня 2019 року по липень 2023 року з урахуванням здійсненого перерахунку на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №640/29416/21 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 ОСОБА_1 фактично отримував пенсію, у тому числі з обмеженнями її максимальними розмірами, в таких сумах: з грудня 2019р. по лютий 2022р. 17 282,61 грн; з березня по червень 2022р. 19 340,00 грн; з липня по жовтень 2022р. 19 702,18 грн; у листопаді 2022р. 20 270,00 грн; з грудня 2022р. по липень 2023р. 20 930,00 грн.

При цьому, як встановлено вище судом, він мав би отримувати пенсію без обмеження її максимальним розміром з грудня 2019р. по лютий 2022р. у розмірі 20327,07 грн; з березня 2022р. по лютий 2022р. у розмірі 23 172,86 грн; з березня 2023р. і станом на вересень 2023р. - 24 672,86 грн.

Відповідно розміри донарахованої пенсії становлять: з грудня 2019р. по лютий 2022р. 82 200,42грн ((20327,07-17 282,61)*27міс.); з березня по червень 2022р. 15 331,44грн ((23 172,86-19 340,00)*4міс.); з липня по жовтень 2022р. 13 882,72грн ((23 172,86-19 702,18)*4міс.); за листопад 2022р. 2902,86грн (23 172,86-20 270,00); з грудня 2022р. по лютий 2023р. 6728,58 грн (23 172,86-20 930,00)*3міс.; з березня по вересень 2023р. 26 200,02грн (24 672,86-20 930,00)*7міс.), а усього 147 246,04грн.

Про інше нарахування у червні 2023 в розмірі 27 567,97 грн, про яке прямо зазначено в рішенні суду як компенсацію втрати частини доходів, є чітким і зрозумілим, а тому роз`ясненню не підлягає.

Згідно частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17 дійшла висновку, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.

Відтак, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його невиконання.

Під час ухвалення рішення у справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за його виконанням.

Разом з тим, наведені вище обставини свідчать про продовження спору між сторонами навіть після ухвалення рішення суду та неможливість здійснення ефективного захисту порушених прав позивача без відповідного судового контролю, оскільки в іншому випадку це призводить до суттєвого затягування виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 243, 248, 254, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі №640/17586/22 - задовольнити.

2. Роз`яснити, що за змістом рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі №640/17586/22:

- нарахування і виплата ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром, здійснюється не виключно з підстав виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №640/29416/21 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", а підлягає постійному застосуванню при проведенні індексацій та/або перерахунків незалежно від будь-яких інших підстав;

- нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром мало здійснюватися з грудня 2019р. по лютий 2022р. у розмірі 20327,07 грн; з березня 2022р. по лютий 2022р. у розмірі 23 172,86 грн; з березня 2023р. і станом на вересень 2023р. - 24 672,86 грн, а сума недонарахованої і невиплаченої пенсії за період грудень 2019р. вересень 2023р. становить 147 246,04грн.

3. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

4. Звіт про виконання судового рішення Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві подати до Київського окружного адміністративного суду у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала суду про роз`яснення судового рішення може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Колеснікова І.С.