Справа № 420/13691/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/13691/23
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі головуючого судді: Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

при секретарі - Альонішко С.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третіх осіб на стороні відповідача: Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту в рамках виконавчого провадження № 49007861;

- зобов`язати Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт накладений постановою Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області від 09.10.2015 року (номер обтяження в ДРРПНМ 12330422).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконанні у Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого є Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області) перебувала постанова від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн. Відомості про виконавче провадження: АСВП 49007861; ідентифікатор доступу 4ГЕ46ББ74Д8Е; виконавчий документ Постанова від 05.08.2015 року № 00642/50000/15 видана Одеською митницею ДФС; сума стягнення: 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що

становить 469 645,29 грн.; вчинені дії державним виконавцем: 02.10.2015 року - відкрито провадження, 09.10.2015 року - арештовано майно, 26.06.2017 року - повернуто виконавчий документ стягувачу; стан паперової справи: знищено у зв`язку зі спливом трьохрічного строку зберігання. Для встановлення додаткової інформації Адвокатським об`єднанням «Райт Сайд» скеровано адвокатський запит до Одеської митниці. У відповіді Одеська митниця повідомила, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України,

однак жодного документу Одеська митниця не має оскільки справу було знищено. Таким чином, станом на дату звернення до суду: шість років, як відсутнє виконавче провадження з виконання від 05.08.2015 року №0642/50000/15; сама постанова від 05.08.2015 року №0642/50000/15 є знищеною та такою, що не підлягає виконанню у зв`язку з пропуском строків її пред`явлення. Наявний арешт, який накладений для виконання цієї постанови. За таких обставин наявність арешту на майні позивача не переслідує легітимну мету та створює перешкоди у мирному володінні своїм майном, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи рішення суд не звернув увагу на те, що виконавчий документ - постанова від 05.08.2015 №0642/50000/15 не потребувала окремого визнання таким, що не підлягає виконанню, або скасуванню, або визнанню нечинним, тощо. Виконавчий документ - постанова від 05.08.2015 №0642/50000/15 є такою, що не підлягає виконанню в силу закону, оскільки відповідно до ст. 536 Митного кодексу України не підлягає виконанню постанова митного органу про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Пунктом четвертим ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання. Таким чином, на думку апелянта, пред`явивши до виконання постанову, стягувач перервав строк, який знову розпочав свій відлік 26.06.2017 року, оскільки постанову було повернуто стягувачу. А вже 26.09.2017 року вказана постанова набула статус такої, що не підлягає виконанню, у зв`язку з не зверненням її до виконання (пропуском строків на її пред`явлення). Апелянт вказує, що оскаржити або визнати нечинним вищевказану постанову не вбачається можливим, оскільки відсутній сам предмет оскарження (власне постанова), відсутні матеріали адміністративної справи, а також вийшли усі строки на оскарження, які чомусь обчислюються з моменту винесення постанови, а не з моменту, коли особа отримала постанову чи дізналась про порушення права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Одеської митниці зазначає, що відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю встановити місце проживання боржника, не передбачає застосування державним виконавцем наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 38 Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі зняття арешту з майна боржника. Матеріали справи не містять доказів сплати позивачем боргового зобов`язання в межах виконавчого провадження № 49007861. Вказує, що повернення виконавчого листа стягувачу за встановлених обставин не надавало право та не зобов 'язувало державного виконавця вчиняти дії щодо зняття арешту з майна боржника, оскільки боргові зобов 'язання боржником фактично не виконані. З огляду на зазначене представник Одеської митниці просить відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Також просить розглядати справу без участі представника Одеської митниці.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Малиновському ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого є Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області) перебувала постанова Одеської митниці ДФС від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

Постановою старшого державного виконавця Малиновського відділу ДВС ОМУЮ від 09.10.2015 року при примусовому виконанні постанови Одеської митниці ДФС від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн. в межах виконавчого провадження № 49007861 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 15).

Постановою головного державного виконавця Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області від 26.06.2017 року в межах виконавчого провадження № 49007861 виконавчий документ: постанову № №0642/50000/15, видану Одеською митницею ДФС 05.08.2015 року повернуто стягувачу (а.с. 16).

З метою встановлення додаткової інформації Адвокатським об`єднанням «Райт Сайд» скеровано адвокатський запит до Одеської митниці з проханням:

- надати копію постанови від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.;

- надати докази відправки (отримання) ОСОБА_1 Постанови від 05.08.2015 №0642/50000/15 про стягнення з нього на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.;

- надати копію матеріалів адміністративної справи в раках якої винесено постанову від 05.08.2015 №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

У відповіді за № 7.10-4/20-06/8.19/ НОМЕР_1 від 01.06.2023 року Одеська митниця повідомила наступне: «Справа про порушення митних правил №0642/50000/15 розпочата 13.07.2015 у відношенні ОСОБА_1 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

05.08.2015 постановою Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 469 645,29 грн.

17.09.2015 постанова Одеської митниці ДФС направлено до Державної

виконавчої служби України.

Відповідно до ст. 553(а) «Переліку документів, що утворюються в митних органах України, спеціалізованих митних установах та організаціях, із зазначенням строків зберігання», затвердженого наказом Державної митної служби України від 13.01.2006 №14, строк зберігання документів з адміністративних справ про порушення митних правил (протоколи, акти, пояснювальні записки, декларації, тощо) за місцем складання, складає 3 роки.

У зв`язку з чим, відповідно до акту від 03.06.2019 № 30 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду», справа про порушення митних правил від 13.07.2015 № 0642/50000/15 відносно ОСОБА_1 в Одеській митниці знищена» (а.с. 10).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту в рамках виконавчого провадження № 49007861, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю встановити місце проживання боржника, не передбачає застосування державним виконавцем наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 38 Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі зняття арешту з майна боржника.

Також, суд вважав необґрунтованими доводи позивача, що наявність арешту на його майні не переслідує легітимну мету, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачем як боржником в межах виконавчого провадження № 49007861 були виконані зобов`язання щодо погашення заборгованості та здійснено оплату на користь держави штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що повернення виконавчого листа стягувачу за встановлених обставин не надавало право та не зобов`язувало державного виконавця вчиняти дії щодо зняття арешту з майна боржника, оскільки боргові зобов`язання боржником фактично не виконані.

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в частині того, що визначене боргове зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 49007861 станом на сьогодні не підлягає виконанню, матеріали справи не містять.

Судом не встановлено, що виконавчий документ визнавався таким, що не підлягає виконанню. Також матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що рішення, яке підлягає примусовому виконанню було скасовано чи визнано нечинним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку та в межах виконавчого провадження № 49007861 відсутні ознаки протиправної бездіяльності державного виконавця щодо зняття арешту з майна позивача.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинство України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, відповідно до вимог п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Частинами 1, 2 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду:

1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Згідно з ч.4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

При цьому, відповідно до порядку розгляду органами Державної виконавчої служби звернень, що надходять від стягувачів та боржників у виконавчому провадженні, Законів України "Про державну виконавчу службу" та "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження". Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, повинні бути роз`яснені державним виконавцем їх права відповідно до вимог цього Закону. Дії державного виконавця, його відмови від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку. З метою захисту своїх прав та законних інтересів сторони та інші учасники виконавчого провадження (учасниками виконавчого провадження згідно зі статтею 10 цього Закону є державний виконавець, сторони, представники сторін, експерти, спеціалісти, перекладачі) мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом. У ході виконавчого провадження державний виконавець, відповідно до статті 18 вказаного Закону зобов`язаний розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Усні звернення громадян безпосередньо розглядаються уповноваженими посадовими особами Міністерства юстиції України та керівниками або уповноваженими особами підпорядкованих йому органів під час особистого прийому громадян. Якщо розв`язати порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, то вони розглядаються в тому самому порядку, що й при письмовому зверненні. Про результати розгляду громадянинові повідомляється письмово або усно, за його бажанням. Письмові звернення громадян підлягають обов`язковому первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу чи установи, підрозділу Міністерства юстиції України та призначення за ними конкретного виконавця. Посадові особи органів та установ юстиції при розгляді звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись. Рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян. Необхідно зазначити, що при судовому оскарженні скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ. Скарги по виконанню інших рішень подаються до суду за місцем знаходження відповідного відділу державної виконавчої служби, крім скарг на дії (бездіяльність) державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, які подаються до апеляційного суду за місцем знаходження відповідного органу державної виконавчої служби. Особи, винні у порушенні норм Законів України "Про звернення громадян" та "Про виконавче провадження", несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.
Колегією суддів встановлено, що предметом позову у цій справі є протиправні дії відповідача, щодо не зняття арешту, що накладений виконавчою службою під час відкриття виконавчого провадження та зобов`язання Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти накладений арешт у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження.

Однак в матеріалах справи відсутні докази та обґрунтування про звернення позивача до відповідача з заявою про зняття арешту та відповідно відмови відповідача від вчинення таких дій, що не дає колегії суддів встановити протиправну бездіяльність відповідача.

Тобто, позивачем не надано жодного доказу, щодо наявності з боку відповідача відмови зняти арешт.

З наведеного правового регулювання та обставин справи, а саме відсутності відмови відповідача зняти арешт, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав визнання протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання вчинити дії, щодо зняття арешту.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду підлягає зміні у мотивувальній частині.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, згідно ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року змінити у мотивувальній частині з підстав, викладених у цій постанові.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик