Справа № 160/4506/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2023 року Справа № 160/4506/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахуваннята не виплати ОСОБА_1 недонарахованого та невиплаченого грошового утримання у період з 01 жовтня 2022 року по 01 січня 2023 року у розмірі300000 грн.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недонараховане та невиплачене грошове утримання ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2022 року по 01 січня 2023 року у розмірі 300000 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 24.02.2022 р. проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . 02 вересня 2022 року, в районі проведення бойових дій, на території Херсонської області внаслідок артилерійського обстрілу позивач отримав вибухову травму та численні поранення. Починаючи із жовтня 2022 року йому не до нараховують додаткові виплати, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме: за участь у бойових діях. Фактично позивач на сьогодні отримує 6000 грн. (шість тисяч грн.).
Вважаючи таку бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 23.03.2023 року, після залишення ухвалою суді від 09.03.2023 р. даної позовної заяви без руху, було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Ухвалою суду від 19.06.2023 року, витребувано у ОСОБА_1 докази на підтвердження обставин, викладених у позові та щодо протиправності дій відповідача.
Ухвалено витребувати у Військової частини НОМЕР_1 :
- відомості щодо проходження служби ОСОБА_1 даній військовій частині, зокрема, у спірний період;
- інформацію, чи виплачувались позивачу додаткові виплати, передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у період з 01 жовтня 2022 року по 01 січня 2023 року, в якому розмірі помісячно та на підставі чого (копії відповідних наказів слід додати).
Станом на дату розгляду справи, позивачем не було направлено на адресу суду, витребувані ухвалою суду від 19.06.2023 р., докази.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначає, що у вересні 2022 р. ОСОБА_1 отримав поранення, що підтверджується довідкою №4406 від 12.10.2022 р. Термін перебування на стаціонарному лікуванні з 01 вересня 2022 року по 29 вересня 2022 року (картка пораненого від 01.09.2022 р. КП «Автопостолівська лікарня» м.Апостолове; виписка з медичної картки №164864 від 26.09.2022 р. КНП «КМЛ №16» м.Кривий Ріг.
Відповідач зазначає, що що наявними у справі доказами підтверджується нарахування та виплата позивачу за період з 01.10.2022 р. по 01.01.2023 р., згідно Довідок про нарахування та утримання грошового забезпечення за періоди січень-грудень 2022 та січень-липень 2023 року.
Таким чином, позовні вимоги щодо не нарахування та невиплати за період з 01.10.2022 р. по 01.01.2023 р. додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., як зазначає відповідач, відповідно до Постанови №168, с безпідставними та до задоволення не підлягають.
Крім того, у зв`язку із виплатою позивачу з 01.10.2022 р. по 01.01.2023 р. разом із місячним грошовим забезпеченням, додаткової винагороди за вказаний період, та зважаючи на те, що позивач оскаржує саме не нарахування та невиплату додаткової винагороди за період з 01.10.2022 р. по 01.01.2023 р. (а не порушення строків виплати чи виплату винагороди у неналежному розмірі), позовні вимоги щодо не нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.10.2022 по 01.01.2023 також не підлягають задоволенню.
Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) перебуває на службі в Збройних Силах України, та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
02.09.2022 року ОСОБА_1 , внаслідок артилерійського обстрілу позицій поблизу населеного пункту Петрівка Херсонської області отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в району проведення бойових дій на території Дніпропетровської та Херсонської областей не перебуваючи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Підстави отримання поранення підтверджуються довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2022 року №4406.
У спірний період з 01.10.2022 року по 31.12.2022 року, позивачу було виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168, в наступному розімірі:
- у листопаді 2022 року - 0 грн.;
- у грудні 2022 року - 0 грн.
Не погоджуючись із сумою виплати додаткової винагороди за період безпосередньої участі у бойових діях за спірні періоди, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 24 травня 2022 року. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжено ще шість разів: з 25 травня до 23 серпня 2022 року; з 23 серпня до 21 листопада 2022 року; з 21 листопада 2022 року до 19 лютого 2023 року; з 19 лютого до 20 травня 2023 року; з 20 травня до 18 серпня 2023 року.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
01.04.2022 року постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168" № 400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу II Положення № 402.
Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.
Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.
Згідно пункту 6.35 Положення N 402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.
Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Аналіз наведених положень дає підстав для висновку, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.
Як вбачається із матеріалів даної справи, 02.09.2022 року ОСОБА_1 , внаслідок артилерійського обстрілу позицій поблизу населеного пункту Петрівка Херсонської області отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в району проведення бойових дій на території Дніпропетровської та Херсонської областей не перебуваючи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Підстави отримання поранення підтверджуються довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2022 року №4406.
Після отриманого поранення позивач перебував на лікуванні в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради»:
- з 02.09.2022 р. по 26.09.2022 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради с.Новомайське, що підтверджується копією виписки № 164864;
- з 29.10.2022 рю по 15.11.2022 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради с.Новомайське, що підтверджується копією виписки №3477;
- з 16.11.2022 р. по 15.12.2022 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради с.Новомайське, що підтверджується копією виписки №3766;
- з 20.01.2023 р. по 15.02.2023 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради с.Новомайське, що підтверджується копією виписки №264.
Однак, із таким розміром виплати позивачу додаткової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ №168 суд не погоджується, з огляду на таке.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
Водночас суд зазначає, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо нарахування та виплати грошового утримання за період з 01.10.2022 р. по 01.01.2023 р.
Проте, в даному випадку підлягає визнанню протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 недонарахованого та невиплаченого грошового утримання у період з 01 жовтня 2022 року по 31.12.2022р. у розмірі 300000 грн., а не як в прохальній частині позовної заяви просить позивач, тобто по 01 січня 2023 року включно, оскільки 01.01.2023 р. початок наступного за груднем 2022 р. місяць, в яких входить складові грошового забезпечення саме січня 2023 р.,та, як наслідок, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недонараховане та невиплачене грошове утримання ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 300000 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно достатті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу останнім було надано до суду договір від 18.10.2022 року, ордер на надання правничої допомоги від 8.10.2022 року.
Натомість, суд зазначає, що позивачем не було подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відповідно до ч.4ст.134 КАС України, а, суд в свою чергу, не може самостійно встановити, які саме послуги були надані адвокатом позивачу у даній справі.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Станом на дату розгляду справи доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу позивачем суду не подано, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, матеріали справи не містять, тому, суд вважає, що вимоги щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, є передчасними.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовної заяви, стягненню з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією від 17.03.2023 року, яка міститься в матеріалах справи.
Керуючись статтями 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 недонарахованого та невиплаченого грошового утримання у період з 01 жовтня 2022 року по 31.12.2022 р., у розмірі 300000 грн.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недонараховане та невиплачене грошове утримання ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок), з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .) з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05.09.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька