Справа № 320/5424/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року м. Київ № 320/5424/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 47679989 від 04.10.2016 про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята державним виконавцем без належних на те підстав, адже в межах виконавчого провадження взагалі не було стягнуто суму боргу за виконавчим документом, державний виконавець не вчиняв дій з примусового виконання виконавчого документа, а стягувач відізвав виконавчий документ. Отже, станом на час відкликання виконавчого документу стягувачем, фактичного виконання виконавчого документу не відбулось, а тому, позивач вважає, що і підстави для нарахування виконавчого збору відсутні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 даний позов було залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 строк для усунення недоліків позовної заяви було продовжено, однак недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 24.05.2023. Зобов`язано відповідача направити суду належним чином завірену копію виконавчого провадження № 47679989.

22.05.2023 до суду від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла копія матеріалів виконавчого провадження.

Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 24.05.2023 суд ухвалив на підставі норм ч. 9 ст. 205 КАС України, здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2011 у справі № 2-2866/11 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.02.2008 № 001-2008-467 в сумі 761795, 98 грн. та заборгованість по кредитному договору від 28.02.2008 № 001-2008-468 в сумі 594084,19 грн, а всього 1355880,17 грн.

Як вбачається з відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, 19.10.2011 до Дарницького РВ ДВС надійшов виконавчий лист № 2-2866/11 від 09.09.2011. Постановою державного виконавця від 25.10.2011 відкрито виконавче провадження № 29431773.

Постановою державного виконавця від 28.08.2012 повернуто виконавчий лист на підставі частини першої статті 48 Закону (поновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2011 скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в сумі 96309, 18 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 761795,98 грн за кредитним договором від 28.02.2008 № 001-2008-467, та заборгованість в сумі 75106, 41 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 594084,19 грн за кредитним договором від 28 лютого 2008 року № 001-2008-468, а всього 1355880,17 грн.

21.03.2013 Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-2866/11.

13.05.2015 ПАТ «Універсал Банк» звернувся до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2866/11 від 21.03.2013.

Постановою державного виконавця від в 27.05.2015 відкрито виконавче провадження № 47679989 на підставі виконання виконавчого листа № 2-2866/11 від 21.03.2013.

Постановою державного виконавця № 47679989 від 04.10.2016 стягнуто з позивача на користь виконавчої служби виконавчий збір у розмірі 135322,95 грн.

Зазначене виконавче провадження було завершено винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 4769989 від 22.10.2019 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, адже боржник не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження № 47679989 від 27.05.2015, а отже, у неї не було можливості надати підтвердження самостійного виконання рішення, а у державного виконання, який від Дарницької РВДВС м. Києва займався зазначеним виконавчим провадженням, не було достатньо підстав вважати, що зазначене рішення не виконано самостійно та не мав достатніх підстав на винесення постанови про стягнення виконавчого збору за даним виконавчим провадженням. Крім того, Дарницьким РВДВС м Києва не стягнуто кошти та не проведено дій із їх стягнення, а виконавче провадження завершено винесенням постанови № 47679989 від 22.10.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі письмової заяви стягувача, а отже, виконавчий збір не має стягуватися за відсутності фактичного виконання рішення виконавчою службою.

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Перш за все, суд акцентує увагу на тому, що, оскільки виконавче провадження № 47679989 з виконання виконавчого листа № 2-2866/1 від 21.03.2013 було відкрито 27.05.2015, то до правовідносин щодо визначення сум виконавчого збору, суд застосовує норми Закону України «Про виконавче провадження» 606-XIV, які існували на час його відкриття. Інші правовідносини у виконавчому провадженні врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який прийнятий 02.06.2016.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом № 1403-VIII, визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України від 21 квітня 1991 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин (2015 рік), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За текстом ч. ч. 1 та 3 ст. 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 3.7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (в редакції, чинній на дату винесення спірної постанови, далі - Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Згідно з п. п. 3.7.1 - 3.7.4 Інструкції, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 ч. 1 ст. 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Як зазначалось вище, згідно ч.1 ст. 28 Закону України № 606-ХІV, розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника становить 10% від суми, що підлягала стягненню, а не від суми, що була фактично стягнута.

За подібної ситуації, Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20 звернув увагу, з-поміж іншого, на те, що відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV, розмір виконавчого збору (у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV для самостійного його виконання) становив 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню (якщо йдеться про вимоги майнового характеру). Відповідно до зазначеної постанови, у цьому випадку (тобто коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону № 606-XIV), розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час).

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 640/7697/21.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Закон № 606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), так само як і Закон № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII), не ставлять можливість застосування санкцій у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Тож, доводи позивача про те, що виконавчий збір у даному випадку мав визначатись виходячи з 10% фактично стягнутої у виконавчому провадженні суми, а також про те, що відповідачем не вчинялися дії зі стягнення, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження.

Водночас, судом враховується, що за наведеного вище правового регулювання, від моменту відкриття виконавчого провадження у боржника є строк (термін) у розмірі 7 (семи) календарних днів на самостійне (добровільне) виконання рішення. Зазначений термін обраховується із моменту отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки без повідомлення про відкриття виконавчого провадження та отримання відповідної постанови самостійно виконати пред`явлене до виконання рішення неможливо.

Згідно даних з матеріалів виконавчого провадження, наданих відповідачем на виконання вимог ухвали суду, доказів того, що боржник ОСОБА_1 у період із 27.05.2015 (дати відкриття виконавчого провадження № 47679989 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» коштів) до 04.10.2016 (дата винесення постанови № 47679989 про стягнення виконавчого збору) отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження № 47679989 від 27.05.2015, не містять, як і не містять доказів направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, адже супровідний лист не є належним доказом направлення постанови, а отже, у боржника не було можливості надати підтвердження самостійного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження чи після, а у державного виконавця не було достатньо підстав вважати, що зазначене рішення не виконано самостійно та він не мав достатніх підстав на винесення постанови про стягнення виконавчого збору за даним виконавчим провадженням.

Матеріали виконавчого провадження містять докази ознайомлення позивачем з виконавчим провадженням лише у листопаді 2022 року на підставі заяви про ознайомлення.

Суд наголошує на тому, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Тож, перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою передбачено можливість добровільного виконання вимог виконавчого документа. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Тобто, суд встановив, що державний виконавець перед тим, як прийняти оскаржувану постанову, не перевірив факт отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору через процедурні порушення, що мають значення для виконавчого провадження.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2023 у справі № 753/15477/22, скаргу ОСОБА_1 про визнання постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вишневського Ю.А. про відкриття виконавчого провадження незаконною та її скасування задоволено, скасовано постанову заступника начальника відділу відділу державної виконавчої служби дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 27.05.2015 у виконавчому провадженні № 47679989 про відкриття виконавчого провадження щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в загальній сумі 1355880,17 грн. (ухвала не набрала законної сили, триває апеляційне провадження).

Відповідно до норм ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стороною відповідача не було доведено правомірність прийнятого рішення, як і не було надано пояснень по суті позовних вимог.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 1355,88 грн, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 47679989 від 04.10.2016 про стягнення виконавчого збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) суму судового збору в розмірі 1355,88 грн (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять гривень 88 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.