Справа № 460/13707/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2023 року м. Рівне №460/13707/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ясковець О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник не прибув,

третьої особи на стороні відповідача: представник Ковальчук І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВараської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача керівник Вараської окружної прокуратури в інтересах держави
про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вараської районної державної адміністрації, в якому просив суд:

-визнати протиправними дії посадових осіб відповідача, що виражені у складані листа від 17.10.2022 №№3511/01-33/22 на підтвердження факту не прийняття розпорядження Володимрецької районної державної адміністрації щодо затвердження проекту землеустрою про відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначав, що у провадженні Володимирецького районного суду Рівненської області перебуває на розгляді цивільна справа №556/871/23 за позовом керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради до нього та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та витребування земельних ділянок. Вказує, що дослідивши позовну заяву в такій справі, йому стало відомо, що в основу підстав позову покладено інформацію, викладену в листі відповідача від 17.10.2022 №№3511/01-33/22, де зазначалось, що протягом 2012 року розпорядження щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ОСОБА_2 не приймалось. Разом з тим, позивач зазначав про існування відповідного розпорядження Володимирецької районної державної адміністрації "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" від 20.12.2013 №359, на підставі якого було зареєстроване право власності на земельну ділянку, яку він отримав в дар. За наведених обставин, позивач вважав, що дії відповідача із складання листа від 17.10.2022 спрямовані на дискредитацію набуття ним права власності на земельну ділянку, а тому просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 24.07.2023 на 09:30 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 20.07.2023, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що 26.09.2022, у відповідь на лист Вараської окружної прокуратури, адміністрацією також направлявся лист за вих.3221/01-40/22, в якому, зокрема, зазначалося про те, що розпорядження Володимирецької районної державної адміністрації "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" від 20.12.2013 №359, на яке ОСОБА_1 покликається у позові, в архівному відділі відсутнє. Одночасно, цим же листом прокуратурі було надано звірену копію розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації з ідентичними реквізитами від 20.12.2013 №359, проте з іншою назвою: "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель". Відповідач наголошував, що клопотань від ОСОБА_2 щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність до нього не надходило і розпорядження про затвердження проекту землеустрою не приймалося. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24.07.2023, постановленою судом 24.07.2023 в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі залучено Вараську окружну прокуратуру, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

24.07.2023 розгляд справи відкладено до 17.08.2023 до 15:30 год.

15.08.2023 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, у яких прокуратурою зазначено про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

17.08.2023 розгляд справи відкладено до 28.08.2023 до 15:30 год.

У судовому засіданні, призначеному на 28.08.2023, позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. До початку судового розгляду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи у судовому засіданні висловила свої заперечення проти позову та вважала, що такий до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються їхні вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

В провадженні Володимирецького районного суду знаходиться цивільна справа №556/871/23 за позовом керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації та витребування земельних ділянок.

Як зазначив позивач та не заперечував відповідач, ознайомившись із матеріалами такої цивільної справи, ОСОБА_1 стало відомо про наявність листа Вараської районної державної адміністрації (Вараської районної військової адміністрації) від 17.10.2022 №№3511/01-33/22, що надсилався у відповідь на запит керівника Вараської окружної прокуратури.

Зі змісту листа Вараської районної державної адміністрації (Вараської районної військової адміністрації) від 17.10.2022 №№3511/01-33/22 судом встановлено, що таким листом, у відповідь на запит прокуратури щодо стану додержання вимог земельного законодавства на території Вараського району було надіслано належним чином завірену копію розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації від 05.02.2012 "Про надання дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки".

Також у листі повідомлено про те, що протягом 2012 року розпорядження Володимирецької районної державної адміністрації щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної у власність для громадянки ОСОБА_2 не приймались.

Крім того, інформовано, що висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 14.05.2012, начальником відділу будівництва та розвитку інфраструктури, господарства та енергозбереження житлово-комунального райдержадміністрації не погоджувався.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо складання зазначеного листа, з огляду на його зміст, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктами 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі №9901/611/18 та від 18.09.2019 у справі №9901/801/18.

Окрім того, в абзаці четвертому пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

З аналізу наведених вище правових норм, а також висновків Верховного та Конституційного судів, слідує, що лист Вараської районної державної адміністрації (Вараської районної військової адміністрації) від 17.10.2022 №3511/01-33/22 не може вважатися нормативно-правовим актом (не містить нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян), або ж актом індивідуальної дії, оскільки не направлений на управління поведінкою будь-яких осіб у публічних відносинах.

Поряд з цим, суд зазначає, в будь-якому випадку, судовому захисту підлягає лише порушене право, а не будь яке притаманне суб`єктивне право особи.

Так, статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Водночас обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідаючи на питання чи має позивач законний інтерес в оскарженні спірних дій відповідача у розумінні приписів статті 5 КАС України, суд виходить із такого.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

За своїм смисловим навантаженням термін "законний інтерес" є тотожним "охоронюваному законом інтересу", оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її");

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Такий підхід у питанні судового захисту законних інтересів осіб сформовано Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17 та застосовано у низці постанов, зокрема, від 11.07.2019 у справі № 826/14642/15, від 31.03.2021 у справі № 640/21611/19, від 15.07.2021 у справі № 826/25318/15.

Також у постанові від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17 Верховний Суд визначив загальні підходи до визначення ознак "потерпілого" від порушення законного інтересу:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

З урахуванням наведеного в його сукупності, суд дійшов висновку, що лист від 17.10.2022 №3511/01-33/22, адресований керівнику Вараської окружної прокуратури, із складанням якого позивач пов`язує порушення своїх прав щодо затвердження проекту землеустрою, не є нормативно-правовим актом або актом індивідуальної дії, а відтак, ні сам по собі лист, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень, ні дії щодо його складання, не породжують для позивача ні прав ні обов`язків, не створюють для нього жодних юридичних наслідків.

Наведене свідчить, що незгода позивача із оскаржуваними діями відповідача не набула характеру юридичного спору, який міг би бути вирішений у порядку адміністративного судочинства.

Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд наголошує, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності, котрі оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності спірних рішень, дій чи бездіяльності.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2022 у справі №826/11325/17.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 у справі №760/2846/17.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оспорювані у справі дії відповідача щодо складання листа від 17.10.2022 №3511/01-33/22, як і сам лист, не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення можливості реалізувати належні йому права або шляхом покладення на нього будь-яких обов`язків, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вараської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача керівник Вараської окружної прокуратури в інтересах держави, про визнання дій протиправними - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Вараська районна державна адміністрація (вул. Грушевського, 56,смт. Володимирець, Рівненська область, 34300, ЄДРПОУ/РНОКПП 43954202)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Керівник Вараської окружної прокуратури в інтересах держави Адреса: мкрн. Вараш,1, м.Вараш, Рівненська область, 34400.

Повний текст рішення складений 04 вересня 2023 року

Суддя С.А. Борискін