Справа № 160/1344/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2023 року Справа № 160/1344/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
25.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 30.01.2023 позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
14.02.2022 до суду надійшла подана у встановлений строк в порядку усунення недоліків позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки як учаснику бойових дій з 02.08.2020 до 30.12.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки як учаснику бойових дій із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995, та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 44 від 15.01.2004, з 02.08.2020 до 30.12.2022.
Ухвалою суду від 17.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано у військової частини НОМЕР_1 відомості із підтверджуючими доказами щодо: розміру сум грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого позивачу за останні два повних календарних місяці, що передували місяцю звільнення (червень, липень 2020 року), із зазначенням місяця, складових нарахованих та виплачених сум; розміру середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби позивача, розрахованого відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 № 100; розміру грошового забезпечення та інших платежів, що були фактично нараховані та виплачені при проведенні розрахунку при звільненні позивача, із визначенням їх складових, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів; розміру усіх сум, невиплачених позивачеві при звільненні, тобто розмір недоплачених сум, відомості про їх виплату із зазначенням дати, розміру сплачених коштів та виду нарахувань, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів; довідку про розмір нарахованих і виплачених позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 01.08.2020 та компенсації відпустки як учаснику бойових дій 23.02.2016 до 01.08.2020; постановлено витребувані докази надати суду у строк для подання відзиву.
29.03.2023 надійшло клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи. До клопотання було додано такі документи: довідку-розрахунок № 72 від 16.03.2023 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ; довідку № 71 від 14.03.2023 про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження служби ОСОБА_1 за червень та липень 2020 року; довідку № 71 від 14.03.2023 про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження служби ОСОБА_1 за липень та серпень 2020 року; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 64 від 28.02.2023.
31.03.2023 судом постановлено ухвалу про повторне витребування у військової частини НОМЕР_1 відомостей із підтверджуючими доказами щодо: розміру середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці служби, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 № 100; розміру усіх сум, невиплачених ОСОБА_1 при звільненні, тобто розмір недоплачених сум, відомості про їх виплату із зазначенням дати, розміру сплачених коштів та виду нарахувань, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів.
Копію ухвали суду від 31.03.2023 про витребування доказів отримано відповідачем 01.05.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Станом на час розгляду справи від військової частини НОМЕР_1 повторно витребувані докази не надійшли як і повідомлення про неможливість їх подання у встановлений судом строк.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Відповіді на відзив та заперечень станом на час розгляду справи до суду не надійшло.
Частиною четвертою статті 159 КАС України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.02.2016, виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 .
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.08.2020 № 247 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 21.07.2020 № 203 з військової служби у запас відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 01.08.2020 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 у справі № 160/23272/21, яке набрало законної сили 10.03.2022, було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 23.02.2016 до 01.08.2020, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 01.08.2020; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 23.02.2016 до 01.08.2020, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 01.08.2020.

Згідно з копією платіжного доручення № 3839 від 28.12.2022 та копією історії по картковому рахунку позивача у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за 30.12.2022, військовою частиною НОМЕР_4 на виконання рішень суду від 19.10.2021 у справі № 160/14170/21 та від 07.02.2022 у справі № 160/23272/21 було сплачено ОСОБА_1 45563,46 грн 30.12.2022.

З виданої військовою частиною НОМЕР_1 довідки-розрахунку № 72 від 16.03.2023 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлено, що йому було виплачено індексацію за грудень 2018 року 70,01 грн, за січень-грудень 2019 року 1901,18 грн, за січень-серпень 2020 року 1509,65 грн, разом 3480,84 грн. Відомості про нарахування і виплату позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 30.11.2018 у довідці-розрахунку відсутні.

Надана відповідачем довідка № 71 від 14.03.2023 про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження служби ОСОБА_1 містить відомості про нарахування у серпні 2020 року компенсації додаткової відпустки в сумі 41385,75 грн. Відомостей про період, за який нараховано таку компенсацію, та про суму виплаченої позивачеві компенсації додаткової відпустки вказана довідка не містить.

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 05.01.2023, яку направив поштою листом з описом вкладення 06.01.2023, про нарахування і виплату йому середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з дня виключення зі списків особового складу до 30.12.2022. Як зазначив ОСОБА_1 у позовній заяві, відповіді на вказану заяву він не отримав.

Вважаючи, що відповідач здійснив фактичний розрахунок з позивачем виплатив індексацію грошового забезпечення та компенсацію відпустки як учаснику бойових дій поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, 25.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Суд зазначає про відсутність підстав для закриття провадження у цій справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, у зв`язку з тим, що є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено у справі за позовом, що є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 809/487/18).

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються нетотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі (постанова Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 826/3678/16).

Таким чином, правовою підставою закриття провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи.

Відсутність у вказаному переліку рішення суду, як різновиду судового рішення, не розглядається судом як вирішальне, оскільки відсутність вказаного процесуального документу у переліку, є фактично недоліком процесуального закону, оскільки рішення суду виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається постановлення іншого рішення суду, а неможливість повторного розгляду тотожного спору підтверджується правилом пункту 2 частини першої статті 170 КАС України щодо підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, важливим є вирішення питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вказаних вище умов для закриття провадження у справі, що розглядається.

У рішенні від 19.10.2021 у справі № 160/14170/21, яке набрало законної сили 01.02.2022, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 до 01.08.2020.

Рішенням суду від 07.02.2022 у справі № 160/23272/21, яке набрало законної сили 10.03.2022, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 23.02.2016 до 01.08.2020, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 01.08.2020.

Предметом позову у цій справі є питання нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки як учаснику бойових дій з 02.08.2020 до 30.12.2022.

Вказане не було предметом правової оцінки судом у справах № 160/14170/21 та № 160/23272/21.

Щодо строку звернення до суду з даною позовною заявою суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як встановлено з матеріалів справи, грошові кошти на виконання рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі № 160/14170/21 та від 07.02.2022 у справі № 160/23272/21 було перераховано позивачу 30.12.2022.

Позовну заяву ОСОБА_1 подав до суду 25.01.2023, тобто у межах строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу 1 пункту першого статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Як визначено частиною другою цієї ж статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз правових норм свідчить, що випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 01.08.2020, проте, індексацію грошового забезпечення та компенсацію відпустки як учаснику бойових дій виплачено йому відповідачем на виконання рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі № 160/14170/21 та від 07.02.2022 у справі № 160/23272/21 лише 30.12.2022.

Отже, станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним розрахунок у повному обсязі.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом № 2011-ХІІ та Положенням № 1153/2008 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України у редакції, що діяла станом на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрем, викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, (яка була чинною на час виплати позивачу індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки як учаснику бойових дій, тобто проведення з ним остаточного розрахунку) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Оскільки відповідач не провів з позивачем на день його виключення зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив індексацію грошового забезпечення та компенсацію відпустки як учаснику бойових дій, позивач відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок виплатити позивачу середнє грошове забезпечення, суд зазначає таке.

Період затримки розрахунку при звільненні повинен обраховуватися з 02.08.2020, оскільки заборгованість відповідача виникає з першого дня після звільнення.

30.12.2022 відповідач перерахував позивачу заборгованість з виплати індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки як учаснику бойових дій на виконання судових рішень у сумі 45563,46 грн.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні становить з 02.08.2020 (наступний день після звільнення) до 30.12.2022 (день остаточного розрахунку).

19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким викладено в новій редакції статтю 117 Кодексу законів про працю України, а саме встановлено обмеження, згідно з яким виплата працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється не більш як за шість місяців.

З огляду на дату проведення остаточного розрахунку з позивачем (30.12.2022) до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ.

Отже, виплата середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні позивачеві має бути здійснена не більш як за шість місяців - з 02.08.2020 до 01.02.2021, що становить 184 календарні дні.

При розрахунку розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260) є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком № 100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2, 8), тоді як Порядком № 260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців. Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком № 100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком № 260.

Суд встановив, що розмір місячного грошового забезпечення позивача у червні 2020 року становив 17953,26 грн, у липні 2020 року - 17963,04 грн.

Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням становить 588,79 грн ((17953,26 грн + 17963,04 грн) / 61 календарний день).

Сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 588,79 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 184 (кількість днів затримки розрахунку) = 108337,36 грн.

Разом з тим, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, та вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

За змістом зазначеної постанови, зменшуючи розмір відшкодування, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі № 160/14170/21, яке набрало законної сили 01.02.2022, встановлено, що адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати у індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 01.08.2020 надійшов до суду 17.08.2021, тобто більше ніж через рік після звільнення позивача.

Відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 у справі № 160/23272/21, яке набрало законної сили 10.03.2022, адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 23.02.2016 до 01.08.2020 надійшов до суду 24.11.2021, більше ніж через один рік і три місяці після його звільнення з військової служби.

Причинами, з якими пов`язана тривалість періоду затримки виплати заборгованості є як дії позивача, який більше ніж через рік після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні всіх належних сум, так і дії відповідача, який не здійснив повного розрахунку при звільненні, та на виконання рішень суду, які набрали законної сили в лютому та березні 2022 року, здійснив виплату позивачеві на виконання цих судових рішень грошових коштів у грудні 2022 року.

Окрім цього, суд бере до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Суд зазначає, що встановлюючи право позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно визначити розмір такого відшкодування.

Коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку розраховується за наступною формулою (з урахуванням предмету спору): частка недоплачених коштів / середній заробіток за час затримки розрахунку х 100 (помножити на 100). Коефіцієнт у відсотках.

Сама ж сума, яка підлягатиме виплаті з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, а також істотності частки складових заробітної плати, розраховується за такою формулою: середньоденний розмір грошового забезпечення х (помножити) коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати, отримане помножити на кількість днів затримки розрахунку.

Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.10.2019 року по справі № 806/2473/18, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку вираховується наступним чином:

- середньоденне грошове забезпечення позивача становить 588,79 грн; розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 02.08.2020 до 01.02.2021 становить 108337,36 грн;

- 45563,46 грн (невиплачена у день звільнення індексація грошового забезпечення та компенсація додаткової відпустки) / 108337,36 грн (розрахункова сума середнього заробітку за 6 місяців затримки розрахунку) х 100 = 42,05%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 42,05% становить: 588,79 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 42,05% = 247,59 грн; 247,59 грн х 184 (дні затримки розрахунку) = 45556,56 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для виплати позивачу суми середнього заробітку в розмірі 45556,56 грн. Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі 108337,36 грн за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 45563,46 грн було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майновим втратам позивача.

Оскільки під час судового розгляду встановлено порушення відповідачем строків виплати належної при звільненні позивачеві суми індексації грошового забезпечення та компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення із позивачем своєчасного розрахунку при звільненні зі служби.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення в сумі 45556,56 грн за період з 02.08.2020 до 01.02.2021, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб суд дійшов такого висновку.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44).

Пунктами 2-5 Порядку № 44 визначено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з одночасною компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.

Суд вважає, що в такий спосіб та із застосуванням наведеного вище алгоритму розрахунку буде досягнуто справедливого і розумного балансу між інтересами сторін, з урахуванням всіх істотних обставин справи, які встановлені судом.

З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, із урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, докази понесення ним інших судових витрат у справі відсутні, у зв`язку з чим розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2020 до 01.02.2021 у сумі 45556,56 грн (сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень 56 копійок), без урахування податків, зборів (обов`язкових платежів), та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 04.09.2023.

Суддя В.В. Рянська