Справа № 161/12940/23
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/256/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Чайки О.Ф.

представника відповідача Літвака О.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 27.07.2023 року щодо нього було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 572383, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51 грн. Згідно даної постанови, він 03.07.2023 року близько 20:20, перебуваючи у АДРЕСА_1 , на території ЗОШ № 25 курив електронну сигарету. Однак, такого правопорушення він не вчиняв. При цьому, у нього не було виявлено жодних сигарет, а з приводу інкримінованого правопорушення свідки не допитувалися. Враховуючи наведене, просить суд скасувати оскаржувану постанову, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

23.08.2023 року відповідачем Управлінням патрульної поліції у Волинській області було подано до суду відзив на позовну заяву на обґрунтування якого зазначено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП був зафіксований охоронцем ЗОШ № 25, який і викликав працівників поліції. Вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулося з повним дотриманням вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у позовній заяві. Просили позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 536, 80 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову із викладених у відзиві підстав, просив у заявлених вимогах відмовити.

Заслухавши пояснення учасників провадження, допитавши свідків, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.07.2023 року поліцейський взводу № 2 роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП капрал поліції Пікалюк Б.П. винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 572383 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 03.07.2023 року о 20 год. 20 хв., перебуваючи у м. Луцьку по вул. Федорова, 7, на території ЗОШ № 25 курив електронну сигарету, чим порушив ст. 13 ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

Згідно ст. 13 ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» забороняється куріння, вживання та використання тютюнових виробів, предметів, пов`язаних з їх вживанням, трав`яних виробів для куріння, електронних сигарет, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, кальянів, зокрема, у приміщеннях та на території навчальних закладів.

Частиною 1 ст. 175-1 КУпАП передбачена відповідальність за куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, стороною відповідача суду не надано.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, представником відповідача до відзиву на позовну заяву було долучено відеозапис із нагрудної боді-камери та рапорт поліцейського, а також пояснення свідка ОСОБА_2 .

За клопотанням сторони відповідача вищезгаданого свідка також було допитано в судовому засіданні.

Разом з тим, відеозапис не містить фіксації факту вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а рапорт поліцейського містить виключно обставини опрацювання виклику, який був здійснений охоронцем ЗОШ № 25 ОСОБА_2 .

У свою чергу, допитаний в ході розгляду справи свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що під час чергування у ЗОШ № 25 він виявив особу чоловічої статі, який курив електронну сигарету в компанії товаришів. Надалі він підійшов до них та зробив з даного приводу зауваження. Однак, вказана особа повідомила, що не курила електронну сигарету попри ту обставин, що такий пристрій знаходився у нього в руках. Також, зазначив, що він мав намір зафіксувати факт куріння тютюнових виробів у заборонених місцях на власний мобільний пристрій, проте цього не зробив. У зв`язку із виникненням конфліктної ситуації ним було викликано працівників поліції.

Однак, жоден із вищевказаних доказів у будь-якій мірі безпосередньо не вказує на факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.

Натомість, допитані в ході розгляду справи свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ствердили, що ОСОБА_1 , 03.07.2023 року о 20 год. 20 хв., перебуваючи у м. Луцьку по вул. Федорова, 7, на території ЗОШ № 25 електронну сигарету не курив.

Жодних доказів, які б спростовували наведені вище обставини, стороною відповідача суду надано не було.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необгрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушенння за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу інкримінованих адміністративних правопорушень.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Як встановлено судом, позивачем у зв`язку із наданням йому правничої допомоги в межах розгляду даної справи адвокатом Чайкою О.Ф. було сплачено своєму представнику 3500 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 25.08.2023 року та квитанцією до прибуткового касового ордера № 21/23 від 29.07.2023 року.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими та такими, що не у повній мірі відповідають принципам розумності та справедливості.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. відповідних понесених витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 536,80 грн., сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом та витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 77, 134, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП капрала поліції Пікалюк Б.П. серії ГАА № 572383 від 27.07.2023 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області в користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору та 1000 (одну тисячу) грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук