Справа № 400/1217/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/1217/23

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 07.06.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Танасогло Т.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №400/1217/23 за позовом ОСОБА_1 до Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

17.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100000 гривень пропорційно дням участі у забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 19.03.2022 по 22.12.2022;

- зобов`язати Баштанський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень пропорційно дням участі у забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 19.03.2022 по 22.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував про те, що військову службу він проходив у Третьому відділі Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який розташовано в смт.Березнегуватому Баштанського району Миколаївської області. Як зауважував ОСОБА_1 , Березнегуватська селищна територіальна громада входила до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. З урахуванням означеного, позивач наголошував, що в період з 19.03.2022 по 22.12.2022 він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Березнегуватської селищної територіальної громади та виконуючи обов`язки військової служби за посадою стрільця-помічника гранатометника. Однак, у межах вказаного періоду ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено додаткову винагороду, яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідач Баштанський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з позовними вимогами не погоджувався та вважав їх необґрунтованими із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що позивачем не приймав участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення). Як стверджував відповідач, Баштанський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, у якому службу проходив ОСОБА_1 , не є бойовим підрозділом та не приймав участі в бойових діях. Суб`єкт владних повноважень відмічав, що Третій відділ Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснював охорону приміщень. Жодних наказів на ведення бойових дій позивачу з 24.02.2022 не видавалось.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №400/1217/23 у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Приймаючи вищевказане рішення окружний адміністративний суд вказав про те, що факт перебування військовослужбовця на території, де ведуться бойові дії, не є підставою для виплати додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 гривень.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду позивачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що на момент спірних правовідносин не існувало жодного наказу Міноборони, який би одночасно: уважався регуляторним актом у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; зачіпав соціально-економічні права, свободи й законні інтереси військовослужбовців, що проголошеній й гарантовані Конституцією та законами України, зокрема, визначав порядок, умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; містив відомості про реєстрацію в Міністерстві юстиції України у встановленому порядку; підлягав застосуванню під час не включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». При цьому, на думку скаржника, окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №913/з/29 не підлягають застосуванню до досліджуваних правовідносин. Позивач акцентує увагу на тому, що єдиним нормативно-правовим актом для регулювання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану є саме постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Крім того, на думку позивача, згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, «території можливих бойових дій» та «території активних бойових дій» відносяться до спільної території територій, на яких ведуться (велися) бойові дії. Як наголошує ОСОБА_1 , судом першої інстанції безпідставно обов`язок доказування покладено на позивача.

Згідно із поданим відповідачем до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу, оскаржуване позивачем рішення від 07.06.2023 у справі №400/1217/23 Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому такий судовий акт має бути залишено без змін. Натомість, на думку суб`єкта владних повноважень, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 24.02.2022 відбулась повномаштабна військова агресія російської федерації на Україну.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Президентом України 24.02.2022 видано Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Згідно із відомостями військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 19.03.2022 призвано у Збройні Сили України.

Апеляційним судом з`ясовано, що з 19.03.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу в роті охорони Третього відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за посадою стрільця-помічника гранатометника.

За час проходження військової служби, у межах спірного періоду з березня 2022 року по грудень 2022 року, ОСОБА_1 щомісяця виплачувалась передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткова грошова винагорода в розмірі 30 000грн.

Означене підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 від 30.05.2023 №9/2/952 (а.с.77) та не ставиться під сумнів останнім.

Однак, на думку позивача, у період з 19.03.2022 по 22.12.2022 Баштанський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повинен був нараховувати та виплачувати на його користь передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткову винагороду в сумі 100 000грн.

У зв`язку із тим, що відповідачем така додаткова винагорода на користь ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась, останній за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

У зв`язку з повномаштабною військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктами 1, 2-1 названого рішення Уряду установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України прийнято рішення від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298.

Згідно із пунктом 1 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Відповідно до пункту 2 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Частиною 3 пункту 3 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, поза термінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 4 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217, керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командири військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку 1 до цього доручення.

Згідно із пунктом 5 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:

- командирів (начальників) військових частини (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

- керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Аналогічні за змістом положення містить рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.

Відтак, підставою для виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, додаткової винагороди у розмірі 100 000грн., є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Натомість, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів та позивач як в позові так і в апеляційній скарзі не вказав на їх наявність, як то: бойових наказів, журналів бойових дій, рапорті командира підрозділу, довідок командира військової частини, які б документально підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у період з 19.03.2022 по 22.12.2022 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

Як установлено колегією суддів та зазначено вище, з 19.03.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу в роті охорони Третього відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за посадою стрільця-помічника гранатометника.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Положення про Баштанський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, основними завданнями роти охорони є:

- відпрацювання та ведення ротної документації;

- охорона та оборона приміщень районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- охорона та оборона бази мобілізаційного розгортання, пунктів попереднього збору військовозобов`язаних, без накопичення автомобільної техніки;

- проведення оповіщення військовозобов`язаних з отримання бойового розпорядження виконання завдань з захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, проведення евакуації (в разі отримання наказу) особового складу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, матеріальних цінностей, носіїв інформації, тощо, постійне поліпшення бойової підготовки.

Як зауважує відповідач, Баштанський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не приймає участі в бойових діях та не є бойовим підрозділом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в досліджуваних правовідносинах ОСОБА_1 не набув права на отримання, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, додаткової винагороди у розмірі 100 000грн., адже жодних доказів, які б свідчили про безпосередню участь позивача у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, матеріали справи не містять.

При цьому, суд апеляційної інстанції констатує, що сам факт перебування військовослужбовця на території, де велися бойові дії, не є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000грн., яка установлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Як установлено вище, підставою для її виплати є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Означене спростовує відповідну частину доводів апеляційної скарги позивача.

Не є обґрунтованими також посилання скаржника стосовно того, що в межах даних правовідносин не існувало жодного наказу Міноборони, який би визначав порядок і умови нарахування та виплати спірної додаткової винагороди, оскільки як зазначено вище з метою врегулювання виплати військовослужбовцям винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України прийнято рішення від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298.

Саме вказаними рішеннями, у даному випадку, врегульовано порядок і умови виплати додаткової винагороди.

Відносно доводам позивача про покладення на нього судом першої інстанції обов`язку доказування.

Обов`язок доказування визначено статтею 77 КАС України, згідно із якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, але й обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 у період з 19.03.2022 по 22.12.2022 не брав безпосередньої участі у бойових діях та не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно жодних доказів, які б вказували на залучення позивача до вищевказаних заходів не існує.

Поряд з цим, апеляційний адміністративний суд зауважує, що ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час її перегляду в апеляційному порядку, позивач не вказує про існування таких доказів та необхідність їх витребування.

На противагу наведеному твердженню суб`єкта владних повноважень позивачем до суду не подано будь-яких доказів та не спростовано його.

Такий підхід під час з`ясування судом фактичних обставин справи цілком відповідає положенням процесуального законодавства, є виправданим у контексті обґрунтованості позивачем заявлених позовних вимог та жодним чином не свідчить про покладення на останнього додаткового тягаря доказування протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вищенаведене спростовує викладені позивачем доводи у відповідній частині апеляційної скарги.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження позивача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі твердження відповідача не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №400/1217/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян