Справа № 127/25358/23
Суддя: Сичук М. М.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/201/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичук М. М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в серпні 2023 року звернувся до суду з позовом до Управління ДМС України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Позов мотивовано тим, що Управління ДМС України у Вінницькій області рішенням № 19 від 24.07.2023 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Алжиру ОСОБА_1 .

Рішення мотивовано тим, що в ході проведення заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері при перевірці виконання рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 24.10.2022 року про скасування посвідки на тимчасове проживання головним спеціалістом Управління ДМС України у Вінницькій області ОСОБА_2 виявлено громадянина Алжиру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до зібраних матеріалів громадянин ОСОБА_1 здійснив перетин державного кордону у напрямку «в?їзд» 07.11.2021 року у пункті пропуску «Бориспіль» з метою продовження навчання на 12 - місячних мовних курсах приватного закладу вищої освіти «Академія кіно та нових медіа» (м. Київ). У зв`язку з навчанням на курсах у вищому навчальному закладі позивачу 25.11.2021 року видалась посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 терміном дії до 11.11.2022 року.

17.10.2022 року громадянин ОСОБА_1 був відрахований зі складу слухачів підготовчих мовних курсів для іноземних громадян Приватного закладу вищої освіти «Академія кіно та нових медіа» у зв`язку із закінченням терміну навчання.

Відповідно до клопотання приймаючої сторони 24.10.2022 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було винесено рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання.

У визначений термін ОСОБА_1 добровільно не виїхав за межі території України, до міграційної служби з клопотанням про продовження терміну перебування не звертався. Вищевказане стало підставою для прийняття рішення про примусове повернення. За порушення встановлених правил перебування громадянин Алжиру ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується і вважає, що воно підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що працівниками міграційної служби ретельно не досліджувались обставини перебування позивача на території України, а лише формально зазначено із тексту закону перелік підстав для перебування на території України.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати протиправним рішення Управління ДМС України у Вінницькій області № 19 від 24.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Алжиру ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасувати рішення Управління ДМС України у Вінницькій області № 19 від 24.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Алжиру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник Управління ДМС у Вінницькій області заперечив проти задоволення позову. У справі міститься відзив на позов, який мотивовано тим, що іноземець втратив законні підстави перебування на території України, грубо порушує міграційне законодавство, Управління ДМС України у Вінницькій області мало достатні правові підстави для прийняття рішення про примусове повернення позивача з території України, а отже відповідне рішення є законне обгрунтованим та принятим відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції, а адміністративний позов є безпідставний та необґрунтований, спрямований на перекручення фактів.

Також у матеріалах справи міститься відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Громадянин ОСОБА_4 перетин державного кордону України у напрямку «в`їзд» останнього разу здійснив 07.11.2021 у пункті пропуску «Бориспіль» з метою продовження навчання на 12 - місячних мовних курсах приватного закладу вищої освіти «Академія кіно та нових медіа» (м. Київ). У зв`язку з навчанням на курсах у вищому навчальному закладі позивачу 25.11.2021 року видалась посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 терміном дії до 11.11.2022 року.

Відповідно до витягу з наказу № 71 від 17.10.2022 року «Про відрахування з числа слухачів мовних курсів в Приватному закладі вищої освіти «Академія кіно та нових медіа»» ОСОБА_1 відраховано зі складу слухачів мовних курсів для іноземних громадян Приватного закладу вищої освіти «Академія кіно та нових медіа» у зв`язку із закінченням терміну навчання на мовних курсах для іноземних осіб з 17.10.2022 року.

Рішенням № 19 від 24.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Алжиру ОСОБА_5 , яке затверджено заступником начальника УДМС у Вінницькій області Кушнір В.М. вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_4 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 21.08.2023 року.

З даного рішення вбачається, що у ході проведення заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері при перевірці виконання рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київський області від 24.10.2022 року про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_2 у м. Вінниці виявлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Алжиру. Відповідно до зібраних матеріалів громадянин ОСОБА_4 перетин державного кордону України у напрямку «в`їзд» здійснив 07.11.2021 року у пункті пропуску «Бориспіль» з метою продовження навчання. Громадянин ОСОБА_4 навчався на 12-місячних мовних курсах приватного закладу вищої освіти «Академія кіно та нових медіа». За клопотанням приймаючої сторони громадянин ОСОБА_4 25.11.2021 документувався посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 . Вона мала термін дії до 11.11.2022 року. Громадянин ОСОБА_4 відрахований з приватного закладу вищої освіти «Академія кіно та нових медіа». Відповідно до клопотання приймаючої сторони 24.10.2022 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було винесено рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № 800256620 громадянина ОСОБА_4 . Копію вказаного рішення ним отримано особисто під підпис 17.07.2023 року та не оскаржено. За порушення порядку працевлаштування притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з винесеною постановою ним добровільно сплачений штраф. У визначений пунктом 68 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322, семиденний термін громадянин ОСОБА_4 територію України самостійно не покинув. З приводу продовження строку тимчасового перебування. оформлення документів на право проживання, захисту в Україні, добровільного повернення на батьківщину до органів чи підрозділів ДМС України громадянин ОСОБА_4 не звертався. За порушення встановлених правил перебування в Україні на громадянина ОСОБА_4 складено адміністративний протокол за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді сплати штрафу. Вина у вчинені даного адміністративного правопорушення ним визнана. У даний час громадянин ОСОБА_4 не працює, власне житло в Україні відсутнє, ніхто з його близьких родичів на теперішній час не є громадянином України. В офіційному шлюбі з громадянкою України не перебуває. Відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності на території України не отримано. Відсутні дані стосовно інших обставин щодо обмеження його виїзду за межі держави. Обставини, які забороняли б примусове повернення з України в країну походження або третю країну громадянина ОСОБА_4 відповідно до ст. 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року, не виявлено.

Відповідне рішення громадянин ОСОБА_4 отримав 24.07.2023 року, про що свідчить його підпис у рішенні, де він зобов`язувався покинути територію України 21.08.2023 року. Крім того, у рішенні позивач проставив підпис та зазначив, що перекладача не потребує, та цим самим підтвердив, що йому суть рішення оголошена та роз`яснена.

Управління ДМС України у Вінницькій області направлено на адресу ДМС України Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства, керівнику Вінницької обласної прокуратури, повідомлення, де зазначено, що УДМС у Вінницькій області 24.07.2023 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 21.10.2019 року уповноваженим органом Алжиру на термін до 20.10.2024, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який прибув на територію України 07.11.2021 через пункт пропуску через державний кордон «Бориспіль». Рішення прийнято у зв`язку з порушенням особою законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування та відсутністю підстав для подальшого перебування на території України, передбачених Законом. Санкція щодо заборони в`їзду в Україну до іноземця не застосовувалася. Зазначена особа зобов`язана залишити територію до 21.08.2023 року.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України визначені ст. 288 КАС України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 Закону Україну «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною першою статті 16 цього ж Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону Україну «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону Україну «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Частинами 3, 4 вказаної статті визначено, що один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Варте уваги, що Боушаіб Файсал не визнаний біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту.

Також статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не може бути примусово повернутий чи примусово видворенний або виданий чи переданий до країни походження.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150.

Відповідно до п. 4, 5 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення. Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно із п. 2 розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази будь-якого звернення позивача як до ДМС, посольств, візових центрів, тощо, тобто позивачем не вжито жодних заходів для продовження строку перебування. Отже, ОСОБА_1 продовжував незаконно перебувати на території України.

В судовому засіданні відповідачем було доведено, що ним було дотримано вимоги Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом № 353/271/150 при прийнятті оскаржуваного рішення № 19 від 24.07.2023 року.

З приводу зазначення того, що позивач має малолітню дитину, і що відповідне рішення суду може порушити його право на сімейне життя, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття. Згідно зі статтею 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання. За змістом частини першої статті 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до статті 291 Цивільного кодексу України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Докази того, що позивач уклав шлюб із ОСОБА_6 , у матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва, серії НОМЕР_3 від 17.02.2023 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . У свідоцтві батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

11.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відділу ДРАЦС у місті Вінниці та просив внести зміни до актового запису № 380 від 17.02.2023 року, складений відділом ДРАЦС відповідно до ст. 126 СК України, а також присвоїти дитині по батькові за іменем батька « ОСОБА_9 » та змінити прізвище дитини на « ОСОБА_10 ».

Згідно відповіді № 828-28.28-24 від 11.05.2023 року відділ ДРАЦС у місті Вінниці зазначив, що оскільки позивач являється громадянином іншої країни, для подачі заяви про внесення змін, а саме: визнання батьківства, потрібно пред`явити паспортний документ або документ, що посвідчує особу без громадянства (далі паспортний документ) та посвідку на постійне чи тимчасове проживання або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, для вирішення порушеного питання, позивачу рекомендовано звернутись до суду.

Слід також відзначити, що позивач самостійно виконав оскаржене рішення та 21.08.2023 року виїхав з території України через ділянку кордону "Словацька".

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справах з приводу примусового повернення обов`язок доказування лежить на суб`єкті владних повноважень.

З огляду на встановлені по справі обставини, а також те, що відповідачем доведена правомірність рішення № 19 від 24.07.2023 року, тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Також у зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 90, 268-271, 288 КАС України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, місцезнаходження: вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37836770.

Суддя