Справа № 160/19854/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії, -
08.08.2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), в якому просить:
- зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт на невизначене нерухоме майно у відношенні ОСОБА_1 , (іпн. НОМЕР_1 ), в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесений записом №11386240 від 14.07.11р. державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач вступила до права спадщини на нерухоме майно, відповідно до свідоцтва на право на спадщину №1250 від 09.08.16р, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Прийдак Ю.М. Так, у червні 2023 позивач звернулась до ЦНАП м. Дніпропетровська з метою перереєстрації нерухомості в новому реєстрі для здійснення подальших дій і дізналась, що за нею рахується невизначений арешт за №11386240 на все нерухоме майно, внесений державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М. 14.07.2011р. за постановою про відкриття виконавчого провадження б/н від 22.03.2011р. 05.06.2023р. позивач звернулась до відповідного відділу державної виконавчої служби, та отримала відповідь від 14.07.2023р. №111306/14, в якій відповідач зазначив, що у відношенні до неї відсутні будь-які виконавчі провадження в АСВГІ, тому ідентифікувати виконавче провадження в межах якого накладено арешт неможливо. Відповідно, відповідач не може самостійно прийняти рішення щодо скасування арешту. Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 18.08.2023 року, відповідно до ч. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву до 17.08.2023 року.
Цією ж ухвалою витребувано у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію щодо підстав накладання арешту згідно реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (зареєстрованого 14.07.2011 13:53:40 за № 11386240).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 року продовжено Другому Правобережному відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) строк для виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 року на 5 днів з моменту отримання копії даної ухвали.
21.08.2023 та 24.08.2023 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та зазначає, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за об`єктом обтяження є нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , за реєстраційним номером обтяження 11386240 від 14.07.2011, який було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУК) Іванько О.М. Так, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що можливе виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 в межах якого за постановою про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М накладений арешт на майно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, ведення якої розпочато з 2012 року, не вносилось. Таким чином, можливе виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 в межах якого за постановою про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М накладений арешт на майно, знищене. Зняття арешту з майна боржника здійснюється виключно в рамках позовного провадження. Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вважає за необхідне звернути увагу суду, що в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу установу, які у випадках передбачених законом виконують судові рішення. Проте, в порушення вимог вищевказаної постанови Пленуму Вищого соціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Позивачем в «якості відповідача зазначено Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), який має бути залучено зо участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його права були порушені саме діями Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), тобто позивач не вірно визначився з колом осіб по справі, їх процесуальним статусом та не довів своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком. Також, представник зазначає, що спір, який виник між позивачем ОСОБА_1 та органом державної виконавчої служби, з приводу зняття арешту з майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. Повно та всебічно дослідивши вимоги викладені в позовній заяві, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) наголошує, що Позивач ОСОБА_1 не довела позовних вимог, що є її процесуальним обов`язком. Отже, враховуючи вищевикладене, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вважає заявлені вимоги ОСОБА_1 незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 1250, спадкова справа № 2-2016 ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 .
Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 належить померлому ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло в л 12.11 1908 року виданого виконкомом міської Ради, народних депутатів м. Дніпропетровська та зареєстрованого в МБТі від 12.11.1998 року, записано в реєстрову книгу 469п за реєстровим № 916-61 та 1/3 частка квартири, що належала ОСОБА_3 , матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до опису за технічною документацією: квартира загальною площею 45,5 кв. метра, житлова площа - 27,4 кв.метра. Складається з 2-кімнат, кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та вбудованої шафи.
05.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою, в якій просила надати інформацію про арешт накладений Виконавчою службою Новокодацького р-ну виконавцем Іванько згідно постанови від 22.03.11р. за адресою: АДРЕСА_2 та зняти арешт.
Листом від 14.07.2023 року №111306/21 Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянувши заяву від 05.06.2023 року з доповненнями від 12.07.2023 року повідомив ОСОБА_1 , що в АСВП відсутні будь-які виконавчі провадження відносно неї. Отже ідентифікувати виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на майно не виявляється можливим. У зв`язку з вищевикладеним повідомляє, що Відділ не має правових підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за реєстраційним номером обтяження 11386240 від 14.07.2011 р., який було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іваньком О.М.
Позивач зазначає, що обтяження перешкоджає їй, як власнику, вільно та повноцінно володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном за власним розсудом. Збереження арешту накладеного на вказане вище майно є надмірним та фактично безпідставним обмеженням майнових прав, у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом своїх прав.
Отже, спір між сторонами виник з підстав не зняття арешту з майна позивача в рамках виконавчого провадження.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606; надалі у редакції, яка була чинною станом на час винесення постанови про накладення арешту на майно позивача), який втратив чинність з 05.01.2017 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404).
Відповідно до ч.1,2 ст.57 Закону №606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:
- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;
- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;
- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;
- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець був наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404 (в редакції від 07.03.2018 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно із ч.4,5 ст.37 Закону №1404 (в редакції від 07.03.2018 року) про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону №1404 (в редакції від 07.03.2018 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
Згідно ч.1 ст.40 Закону №1404 (в редакції від 07.03.2018 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
Згідно ч.4,5 ст.59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М накладено арешт нерухомого майна, на невизначене майно, все нерухоме майно яке належить власнику ОСОБА_1 .
Даний арешт було накладено на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 22.03.2011, Державний виконавець Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М.
При цьому, із відзиву наданого відповідачем на адресу суду вбачається, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що можливе виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 в межах якого за постановою про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М накладений арешт на майно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, ведення якої розпочато з 2012 року, не вносилось. Таким чином, можливе виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 в межах якого за постановою про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М накладений арешт на майно, знищене, у зв`язку з чим у державного виконавця відсутні правові підстави щодо звільнення нерухомого майна боржника з-під арешту.
Отже, будь-яких доказів щодо стану виконавчого провадження відповідачем суду не надано.
Щодо посилання відповідача що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що права позивача були порушені саме діями Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), суд зазначає наступне.
Так, дійсно із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.03.2011 винесена державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15.06.2022 № 2429/5 «Про реорганізацію деяких відділів державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)», у Дніпропетровській області створені нові відділи державної виконавчої служби (ДВС).
Так, відповідно до цього наказу утворено Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), реорганізувавши шляхом злиття Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Враховуючи вищевикладене, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є правонаступником Ленінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ.
Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо підсудності справи суду загальної юрисдикції.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:
1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;
2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:
оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;
уточнення списку виборців;
оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум;
оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;
3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:
примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;
примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;
затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;
продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;
затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;
затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;
5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Відповідно до ч.2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.
Цей адміністративний позов не входить до переліку категорій справ, які визначені в ч. 1ст. 20 КАС України.
Виходячи з визначеного ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.
Європейський суд з прав людини від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».
При цьому, розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.
Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2019 року у справі № 855/364/19.
Разом з тим, з огляду на той факт, що Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не заперечується факт необхідності зняття арешту з майна ОСОБА_1 , враховуючи те, що виконавче провадження та відомості щодо нього знищені, з урахуванням того, що ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту за рішенням суду, суд доходить висновку про зобов`язання відповідача зняти арешт на невизначене нерухоме майно у відношенні ОСОБА_1 , (іпн. НОМЕР_1 ), в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесений записом №11386240 від 14.07.11р. державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М., оскільки це є належним відновленням порушеного права позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що арешт на невизначене нерухоме майно позивача підлягає зняттю, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про сплату судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді у період з 21.08.2023 року по 01.09.2023 року у відпустці, текст рішення суду складений першого робочого дня 04.09.2023 року.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт на невизначене нерухоме майно у відношенні ОСОБА_1 , (іпн. НОМЕР_1 ), в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесений записом №11386240 від 14.07.11р. державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець