Справа № 200/3044/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

31 серпня 2023 року Справа №200/3044/23

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації (різниці) грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації (різниці) грошового забезпечення, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року;

стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4448,90 грн в місяць у загальній сумі 11644,74 грн за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він з 01 жовтня 2017 року по 18 червня 2018 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Відповідно до наказу від 18 червня 2018 року №319-ОС позивача з 18 червня 2018 року було виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №200/8054/21 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача: індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року (базового місяця) - січень 2008 року; індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4,6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

23 лютого 2023 року з метою примусового виконання рішення суду позивачем направлено виконавчий лист до Приморського ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Донецької області СМУ МЮ, 02 березня 2023 року відкрито виконавче провадження №71172471, код доступу 956Г83016376.

15 травня 2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №200/8054/21 відповідачем виплачено позивачу кошти у сумі 19578,97 грн.

30 травня 2023 року позивачем направлено заяву до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2017 року по 18 червня 2018 року у повному обсязі та надати розрахунок виплаченої індексації грошового забезпечення.

У відповідь на заяву позивача відповідачем надано лист від 07 червня 2023 року №11/4680- 23 вих, у якому зазначено, що рішення суду виконано у повному обсязі шляхом виплати позивачу індексацію грошового забезпечення: за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року у сумі 20569,81 грн з урахуванням раніше виплачених сум; за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року із урахуванням абзацу четвертого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» із застосуванням фіксованої індексації 1214,25 грн в місяць у загальній сумі 4371,30 грн.

При розгляді справи №200/8054/21 питання правильності обрахунку індексації-різниці грошового забезпечення (фіксованої величини) в період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року, розмір підвищення грошового доходу позивача внаслідок підвищення посадових окладів судом не досліджувалось, не було предметом оцінки, дане питання визнано передчасним оскільки відповідачем ще не було виплачено індексацію грошового забезпечення за лютий 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, відтак державний виконавець позбавлений можливості контролювати правильність виплаченої суми індексації.

Отже, відповідачем за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року виплачено позивачу індексацію-різницю 1214,25 грн в місяць.

Разом з цим відповідачем у період проходження позивачем військової служби нараховано поточну індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року у загальній сумі 0,00 грн, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%.

Відповідачем в порушення абзацу 5 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення при обрахунку розміру підвищення грошового забезпечення внаслідок підвищення посадових окладів у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року не враховано всі складові грошового забезпечення внаслідок чого встановлено неправильний розмір індексації-різниці у період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року (1214,25 грн замість 4448,90 грн).

Позивач вважає таку бездіяльність неправомірною, оскільки вона порушує його права та охоронювані законом інтереси. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що на виконання на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №200/8054/21 ВЧ НОМЕР_1 донараховано суму індексації грошового забезпечення позивача у розмірі 24 321,71 грн.

12 травня 2023 року ВЧ НОМЕР_1 після утримання податків та зборів виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 19 578,97 грн, що підтверджується відповідними документами. Таким чином, ВЧ НОМЕР_1 виконано вказане рішення в повному обсязі.

Сума збільшення грошового забезпечення з 01 березня 2018 року склала 3 248,90 грн, таким чином відбулось підвищення посадового окладу. І відповідно сума щомісячної індексації-різниці з 01 березня 2018 року складає 4 463,15 3 248,90 = 1 214,25 грн.

Вказана сума щомісячної індексації-різниці включена в розрахунок індексації позивача та виплачена ВЧ НОМЕР_1 у повному обсязі, що підтверджується довідкою-розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 від 06 червня 2023 року № 388 та платіжною інструкцією від 12 травня 2023 року № 3393.

Наведений позивачем розрахунок суми індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року не відповідає вимогам Порядку №1078 та вимогам чинного законодавства.

Виходячи із меж заявлених вимог та їх мотивів, відсутні підстави для нарахування позивачу індексації-різниці грошового забезпечення, виходячи із фіксованої величини в розмірі 4 448,90 грн в місяць за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року.

Відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078, обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці), покладається безпосередньо на роботодавця.

Відповідно, саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Зазначає, що не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в тому їх визначенні, які сформульовані у позовній заяві, оскільки розрахунок суми індексації належить до компетенції відповідача, яким було здійснено її нарахування і виплату відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №200/3044/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

18 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив ВЧ НОМЕР_1 , надісланий 18 липня 2023 року на адресу суду через підсистему ЄСІТС Електронний суд.

15 серпня 2023 року на адресу суду надійшов відзив ВЧ НОМЕР_1 , надісланий засобами поштового зв`язку.

Правом надання до суду відповіді на відзив відповідно до ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не скористався.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач має статус учасника бойових дій і право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 20 листопада 2017 року.

ОСОБА_1 згідно наказу начальника Донецького прикордонного загону По особовому складу від 07 червня 2017 року №279-ОС був зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

18 червня 2018 року наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь По особовому складу №319-ОС позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

23 березня 2020 року представник позивача звернувся до Міністерства соціальної політики України за роз`ясненням щодо базових місяців при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Листом Міністерство соціальної політики України від 15 квітня 2020 року № 49/0/214-20 повідомило представника позивача, що починаючи з грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації мало здійснюватися з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець.

03 червня 2020 року представник позивача звернувся до Міністерства соціальної політики України за роз`ясненням щодо базових місяців при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Листом Міністерство соціальної політики України від 23 червня 2020 року №76/0/214-20 повідомило представника позивача, що починаючи з грудня 2015 року до чергового підвищення посадових окладів згідно із рішенням Уряду обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації мало здійснюватися з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець, а саме з лютого 2008 року.

03 лютого 2021 року позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року, а також провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року.

На звернення позивача Донецьким прикордонним загоном Державної прикордонної служби України листом від 11 березня 2021 року № 11-2384 повідомлено, що військовослужбовцям, які звільнені з військової служби виплата індексації грошового забезпечення проводиться органом, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, за всі періоди, за які вони мали право на її виплату, але не отримали. Тому, для уникнення розбору в судовому порядку та виплати індексації грошового забезпечення необхідно звернутись з відповідною заявою (додаванням реквізитів карткового рахунку) до військової частини, з якої було звільнено.

Згідно з довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 10 березня 2021 року № 196 позивачу за червень 2017 року була нарахована поточна сума індексації в розмірі - 66,55 грн, за липень 2017 року нарахована поточна сума індексації в розмірі -82,52 грн, за серпень 2017 року нарахована поточна сума індексації в розмірі -149,88 грн, за вересень 2017 року нарахована поточна сума індексації в розмірі 149,88 грн, за жовтень 2017 року нарахована фіксована сума індексації в розмірі 123,88 грн, за період з листопада 2017 року по лютий 2018 року нарахована фіксована сума індексації в розмірі 123,88 грн, за період з березня 2018 року по червень 2018 року індексація не нараховувалась та не виплачувалась.

В примітках зазначеної довідки вказано, що базовий місяць для нарахування індексації є листопад 2016 року (відповідно до грошового атестату в/ч НОМЕР_6 від 06 червня 2017 року №50), жовтень 2017 року з виникненням фіксованої індексації у розмірі 123,88 грн, березень 2018 року (відповідно до ПКМУ від 30 серпня 2017 року № 704).

Тому для вирішення спору позивач звернувся до суду.

Судом також встановлено, що 30 червня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 , у якій ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо застосування листопада 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07 червня 2017 року по 30 вересня 2017 року включно.;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо застосування жовтня 2017 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 34 910 гривень 76 копійок із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4448 гривень 90 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4448 гривень 90 копійок за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року включно в сумі 16 016 гривень 04 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Позовна заява була зареєстрована судом під №200/8054/21.

Позовні вимоги у справі №200/8054/21 в частині періоду з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року позивач обґрунтовував тим, що йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення, що передбачена абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, чим порушені його права.

Вказані обставини підтверджуються позовом, що знаходиться в справі №200/8054/21 в Донецькому окружному адміністративному суді (в тому числі міститься в Автоматизованій системі документообігу суду).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №200/8054/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 рік із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 рік (базового місяця) - січень 2008 року;

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4,6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 200/8054/21 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набрало законної сили.

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин (звільнення позивача з військової служби), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Натомість, у постанові від 27 квітня 2023 року по справі № 420/14777/22 Верховний Суд дійшов висновку, що при зверненні працівника до суду з позовом про стягнення належної при звільненні заробітної плати (у разі порушення законодавства про оплату праці) слід застосовувати частину другу статті 233 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з військової служби. А застосування судами частини другої статті 233 КЗпП України в редакції, чинної на момент постановлення судових рішень (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Отже, на момент виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (18 червня 2018 року згідно наказу від 18 сервня 2018 року №319-ОС), частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З огляду на викладене вище, право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком. Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Верховний Суд надаючи оцінку наявності підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, наслідком якого є закриття провадження у справі, неодноразово, зокрема у постановах від 31.03.2021 у справі № 240/6357/20, від 27.08.2021 у справі № 580/3966/20, від 15.12.2020 у справі № 804/5759/17, від 17.08.2022 у справі № 520/9008/2020 та багатьох інших, зазначав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаній постанові, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов:

тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);

наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;

набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Важливо відмітити, що предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Судом встановлено, що у даній справі №200/3044/23 позивач, після отримання нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по справі №200/8054/21, заявив позовні вимоги:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року;

стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4448,90 грн в місяць у загальній сумі 11644,74 грн за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

З аналізу складу сторін, змісту позовних вимог та підстав позовів у справах № 200/8054/21 та 200/3044/23 суд приходить до висновку про їх тотожність з огляду на наступне:

відсутня зміна матеріального змісту позовних вимог (предмету позову). Як було, так і залишилось зобов`язання (стягнення) індексації грошового забезпечення відповідно до норм Порядку №1078 з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до Порядку №44;

уточнення формулювання вимог з «фіксованої індексації» на «індексацію-різницю» не є зміною предмету позову, оскільки в абзацах 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, тобто сутність спору зберігається.

Крім того, зміна суми в новому позові не вважається зміною предмета позову.

Не вбачає суд і зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (підстави позову), і вважає, що вони співпадають з тими, що викладено в попередньому позові.

При цьому відсутність певних обставин (наприклад, щодо визначення «базового» місяця, обрання іншого способу захисту замість зобов`язання вчинити певні дії стягнути відповідну суму індексації ) при збереженні в ньому інших первісних обставин не є зміною підстав позову.

Спірні періоди також співпадають.

Це свідчить про те, що спір у межах цієї справи виник з приводу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №200/8054/21.

З урахуванням викладеного, слід відмітити, що Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права. (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Разом з ти, доводи, викладені у позовній заяві свідчать про незгоду позивача із виконанням відповідачем - військовою частиною рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №200/8054/21.

Посилання позивача на те, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №200/8054/21 позовні вимоги про виплату за період з 01 березня 2018 року по 18 червня 2018 року індексації грошового забезпечення, що передбачена абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, судом визнано передчасними, - є неприйнятними, оскільки не відповідають змісту рішення суду, в якому такі висновки суду відсутні.

Натомість, у справі № 200/8054/21 суд дійшов висновку, що позивач має право на індексацію його грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 18.06.2018 року відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Також, суд вважає за необхідне відмітити і про наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову, що обумовлено, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, обов`язковістю судового рішення, що набрало законної сили.

При цьому, з відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень та у програмі «Діловодство спеціалізованого суду» не вбачається, що позивачем у справі №200/8054/21 подавались заяви в порядку ст. 382, 383 КАС України та у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження позивачем рішень, дій, бездіяльності органу державної виконавчої служби в порядку, визначеному статтею 287 КАС України.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях.

Відповідно до частини 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження в справі №200/3044/23 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації (різниці) грошового забезпечення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала постановлена та підписана 30 серпня 2023 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов