Справа № 953/10550/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 р.Справа № 953/10550/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

представник позивача Коваль А.П.

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 953/10550/21

за позовом ОСОБА_1

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями

про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , в порядку ЦПК України звернувся до суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в якій просив суд:

- визнати протиправним та незаконним рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким ОСОБА_1 відмовлено в погоджені зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення його та членів його сім`ї постійним житлом, яке відображене в протоколі від 09.02.2021 за № 37;

- визнати за ОСОБА_1 та членами його сім`ї право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення його та членів його сім`ї постійним житлом;

- зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до виконавчого органу міської у місті Харків ради клопотання разом з належно оформленими документами, про виключення з числа службових КЕВ м. Харків квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 52,60 кв.м.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.11.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 28.09.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Коваля Анатолія Павловича - задоволено частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року - скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей - закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснено ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Попереджено ОСОБА_1 про те, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання, матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

На підставі постанови Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 28.09.2022 справу № 953/10550/21 було направлено до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Визнати протиправним та незаконним рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким ОСОБА_1 було відмовлено в погодженні зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом, яке відображене в протоколі від 09.02.2021 р. за № 37. Зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подати до виконавчого органу міської у місті Харкові ради клопотання, про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства, яке регулює підстави набуття права військовослужбовців та звільнених з військової служби осіб на житлову пільгу щодо виключення їх житла з числа службового та порядок реалізації вказаної житлової пільги (виключення житла з числа службового), позивач набув таке право, тому у встановленому порядку звернувся до КЕВ м. Харків щодо погодження виключення спірної квартири з числа службових. Рішенням житлової комісії КЕВ м. Харків від 29.11.2019 року (протокол № 2) погоджено виключення спірної квартири з числа службових та направлено відповідні документи для розгляду та погодження в Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Натомість, рішенням Комісії від 09.02.2021 року (протокол № 37) позивачу відмовлено в погодженні зняття статусу службового з спірної квартири АДРЕСА_1 із-за того, що в матеріалах квартирної справи наявна довідка Криворізької КЕЧ району від 16.03.2009 року, що квартиру АДРЕСА_2 він не здав. При цьому, у своєму рішенні Комісія залишила без уваги наявне в матеріалах квартирної справи чинне рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 року у справі № 640/21041/15-ц. Вважає, що таким рішенням Комісією створена юридична суперечність, коли особа завідомо законно перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, а з іншої сторони Комісія відмовляє в реалізації права, що пов`язане з перебуванням на квартирному обліку, тому, таке рішення є завідомо неправомірним і незаконним (нікчемним). Вказаним неправомірним і незаконним рішенням Комісії порушено право ОСОБА_1 на отримання постійного житла у встановленому розділом 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра Оборони України № 380 від 31.07.2018 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року за № 1020/32472, порядку, що спонукає його до звернення до суду. Зазначає, що легітимні сподівання позивача ОСОБА_1 на отримання постійного житла шляхом його виключення з числа службового під час проходження військової служби чітко визначені чинним законодавством України та підтверджені існуючою судовою практикою Верховного Суду під час його перебування на квартирному обліку, тобто, є конкретними. Таким чином на них поширюється режим «існуючого майна».

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення та задовольнити вимоги апеляційної скарги, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представників відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно послужного списку підполковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема з 01.08.2000 року по 02.08.2004 року на посаді головного інженера - заступника начальника КЕЧ району Одеського військового округу, з 02.08.2004 року по 04.08.2005 року на посаді офіцера відділення (з відновлення соціальної та матеріальної інфраструктури) відділу (підтримки урядових структур) (Ірак) управління 7 окремої механізованої бригади, з 08.08.2005 року по 07.05.2007 року на посаді головного інженера - заступника начальника КЕЧ району Південного територіального Квартирно-експлуатаційного управління (т. 1 а.с. 10).

20.02.2003 року ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи (він, дружина, донька, син) отримав постійне житло - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Наказом заступника Міністра оборони України від 07.05.2007 року № 76 ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера заступника начальника Криворізької квартирно-експлуатаційної частини (району) Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління та призначено на посаду заступника начальника відділу - головного інженера Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова цього ж управління.

З 07.05.2007 року по 14.11.2011 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника начальника - головного інженера КЕВ м. Харків Південного територіального Квартирно-експлуатаційного управління.

Після прийняття посади у м. Харкові ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік в Харківському гарнізоні як незабезпеченого житловою площею в даному населеному пункті та проживаючого у гуртожитку.

21.06.2007 року позивач звернувся з рапортом до начальника КЕВ м. Харків про прийняття його на квартирний облік як безквартирного зі складом сім`ї 5 осіб, в тому числі: він, дружина, син, донька, мати. Рішенням житлової комісії КЕВ м. Харків (протокол від 21.06.2007 року № 2) ОСОБА_1 зі складом сім`ї 5 осіб був зарахований на квартирний облік в КЕВ м. Харків в загальну чергу та включений до списку першочерговиків (як учасник бойових дій) з 21.06.2007 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Харкові ради № 169-2 від 07.09.2010 року ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (мати) виданий службовий ордер № 490 від 08.09.2010 року на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11).

Вказані обставини встановлено Полтавським апеляційний судом у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 28.09.2022 у справі № 953/10550/21 (т. 1 а.с. 169-180).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ м. Харкова з письмовим клопотанням про звернення до Фрунзенської державної адміністрації з клопотанням про виключення Квартири із числа службових. У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ м. Харкова з проханням погодити зазначене питання з Міністром оборони України.

Рішенням житлової комісії КЕВ м. Харкова від 20.03.2015 (протокол №23) в погодженні питання щодо виключення житлового приміщення підполковника запасу ОСОБА_1 (КЕВ, вислуга - 27 років, учасник бойових дій, склад сім`ї 4 особи) за адресою : АДРЕСА_4 (3-х кімнатна, житлова площа 52,6 кв.м) з числа службових в Харківському гарнізоні відмовлено.

Згодом рішенням житлової комісії КЕВ м. Харкова від 17.11.2015 (протокол № 3) було скасовано рішення житлової комісії КЕВ про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік КЕВ м. Харкова зі складом сім`ї 5 осіб в загальну чергу та включення до списку першочерговиків (як учасника бойових дій) та зазначених осіб знято з квартирного обліку.

Підставою для прийняття зазначеного рішення КЕВ було те, що ОСОБА_1 був вже забезпечений постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України під час проходження служби у м. Кривий Ріг, тому не може вважатися таким, що потребує поліпшення житлових умов.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 у справі №540/21041/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.11.2017, вищезазначене рішення житлової комісії КЕВ м. Харкова визнане протиправним та скасоване, зобов`язано КЕВ м. Харкова поновити ОСОБА_1 в загальній черзі на отримання житла та включити в списки військовослужбовців, які потребують отримання житла, з моменту подання рапорту про зарахування на квартирний облік в КЕВ м. Харкова.

Скасовуючи рішення житлової комісії КЕВ м. Харкова від 17.11.2015 (протокол № 3), суд дійшов висновку про те, що підстави для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку відсутні: він та члени його сім`ї не мають у власності будь якого житла. На момент звільнення ОСОБА_1 не був забезпечений постійним житлом, так як в 2007 року знявся з реєстрації в м. Кривий Ріг та переїхав до Харкова, що встановлено рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2013.

Вказані обставини встановлені Харківським апеляційним судом у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в постанові від 26.09.2019 у справі № 645/4071/15-ц (т. 1 а.с. 38-47).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року у справі № 645/4071/15-ц було визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії Харківського гарнізону, викладене в протоколі засідання житлової комісії Харківського гарнізону № 23 від 20 березня 2015 року в частині відмови ОСОБА_1 в погодженні питання щодо виключення житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , з числа службових в Харківському гарнізоні.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення з числа службового житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено (т. 1 а.с. 23-37).

Постановою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 26.09.2019 по справі № 645/4071/15-ц рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року змінено, скасувавши в частині задоволення позову про зобов`язання квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових житлових приміщень.

Ухвалено в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виключення з числа службового житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 у порядку встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони № 380 від 31.07.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2018 року за № 1020/32472.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 38-47).

З копії витягу з протоколу №2 засідання житлової комісії КЕВ м. Харків від 29 листопада 2019 року встановлено, що на засіданні розглянуто питання щодо надання постійної житлової площі шляхом виключення з числа службової підполковнику запасу ОСОБА_1 , склад родини 4 особи, за адресою: АДРЕСА_4 на виконання рішень Фрунзенського райсуду м. Харків від 10.04.2019 року та Харківського апеляційного суду від 26.09.2019 року та вирішено направити клопотання про виключення з числа службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 підполковнику запасу ОСОБА_1 , склад родини 4 особи, встановленим порядком у відповідності до наказу МО України від 31.08.2018 року №380 (т. 1 а.с. 61).

Однак, Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (Протокол від 09.02.2021 № 37) ОСОБА_1 не погоджено розподіл житлової площі для постійного проживання шляхом виключення із складу службових житлових приміщень (т. 1 а.с. 50-53). Зокрема, зазначено зауваження: Довідка Криворізької КЕЧ району № 6 від 16.03.2009 р. 3-х кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 не здав.

Не погодившись з рішенням Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке відображено в протоколі від 09.02.2021 року № 37, позивач звернуся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що іншого Порядку виключення з числа службового житлового приміщення, який передбачений Інструкцією, на цей час відсутній, а рішення Комісії з контролю не скасовано, що є доказом вчинення квартирно-експлуатаційним відділом дій, які передбачені законодавством.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Згідно пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації.

Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістом статті 118 Житлового кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час.

Пунктом 14 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 Житлового кодексу України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року (далі - Порядок № 1081), а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Отже, зазначеним Порядком передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.

Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом.

Пунктом 11 Порядку № 1081 передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.

Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (надалі - Інструкція № 380).

Відповідно до пункту 1 Розділу I Інструкції № 380 ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Згідно пункту 1 Розділу ІІ Інструкції № 380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.

До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку.

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 Розділу ІІ Інструкції № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції № 380).

Відповідно до пунктів 9-11 Розділу II Інструкції № 380 з метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю).

У наказі про утворення Комісії з контролю визначається голова, заступник голови, секретар, члени комісії та порядок організації роботи Комісії з контролю. До складу комісії залучаються представники фінансової та юридичної служб апарату Міноборони, Головної інспекції Міністерства оборони України, ГКЕУ, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та інших підрозділів апарату Міноборони та Генерального штабу, а також представник Громадської ради при Міністерстві оборони України.

Голова Комісії з контролю здійснює керівництво діяльністю комісії.

До роботи Комісії з контролю можуть залучатися представники підрозділу з питань виявлення та запобігання корупції апарату Міноборони (з правом дорадчого голосу).

У засіданнях Комісії з контролю можуть брати участь представники громадськості за їх згодою, голови житлових комісій військових частин, голови об`єднаних житлових комісій.

Підготовку матеріалів на розгляд Комісії з контролю здійснює ГКЕУ.

Основними завданнями Комісії з контролю є:

контроль за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями;

контроль за правильністю призначення виплат військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

перевірка законності взяття та перебування на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Комісія з контролю відповідно до визначених завдань має право приймати рішення щодо:

погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

погодження рішення житлової комісії військової частини про надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень;

перегляду раніше прийнятих рішень Комісії з контролю.

У разі непогодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обґрунтуванням.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом, який підписується членами комісії, що були присутні на засіданні житлової комісії, та затверджується головою Комісії з контролю. Протоколи обліковуються та зберігаються в ГКЕУ у встановленому порядку.

Про результати роботи голова Комісії з контролю доповідає Міністру оборони України один раз на квартал.

Пунктом 10 Розділу VII Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Отже, у спірних правовідносинах Інструкцією № 380 відповідач, КЕВ м. Харків, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним військової служби.

На час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену чинним законодавством можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 у справі №636/1514/19 погодився з правовим висновком суду першої і апеляційної інстанції та підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до Витягу з послужного списку має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років, звільнений з військової служби у встановленому законом порядку, має статус ветеран війни - учасник бойових дій, перебуває на квартирному обліку, що підтверджується відповідними посвідченням та довідкою.

З огляду на зазначене, щодо позивача судом встановлені всі необхідні, визначені п.10 Інструкції № 380, умови для реалізації права на виключення житла, яке він займає, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Одночасно суд враховує, що згідно частини 2 пункту 11 Порядку № 1081 виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

З копії витягу з протоколу №2 засідання житлової комісії КЕВ м. Харків від 29 листопада 2019 року встановлено, що на засіданні розглянуто питання щодо надання постійної житлової площі шляхом виключення з числа службової підполковнику запасу ОСОБА_1 , склад родини 4 особи, за адресою: АДРЕСА_4 на виконання рішень Фрунзенського райсуду м. Харків від 10.04.2019 року та Харківського апеляційного суду від 26.09.2019 року та вирішено направити клопотання про виключення з числа службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 підполковнику запасу ОСОБА_1 , склад родини 4 особи, встановленим порядком у відповідності до наказу МО України від 31.08.2018 року №380 (т. 1 а.с. 61).

Однак, Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (Протокол від 09.02.2021 № 37) ОСОБА_1 не погоджено розподіл житлової площі для постійного проживання шляхом виключення із складу службових житлових приміщень (т. 1 а.с. 50-53).

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, Комісія з контролю за забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, не надала доказів на підтвердження обґрунтованості відмови в погодженні зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом при наявності клопотання КЕВ м. Харкова. Відмова не мотивована порушенням з боку позивача встановленого Інструкцією порядку розгляду зазначеного питання (ненадання ним відповідних документів тощо) або потребою Міністерства оброни України використовувати спірне службове приміщення.

Щодо зауваження в протоколі № 37 від 09.02.2021: Довідка Криворізької КЕЧ району № 6 від 16.03.2009 р. 3-х кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 не здав, колегія суддів зазначає, що Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 у справі № 640/21041/15-ц, зокрема, було встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 не був забезпечений постійним житлом, так як в 2007 року знявся з реєстрації м. Кривий Ріг та переїхав до м. Харків. Даний факт встановлений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 р., яке набрало законної сили.

В свою чергу, немотивована відмова відповідача обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Колегія суддів зазначає, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного та ефективного захисту прав позивача необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким ОСОБА_1 відмовлено у погоджені зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення його та членів його сім`ї постійним житлом, яке відображене в протоколі від 09.02.2021 за № 37.

Щодо вимог позивача зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подати до виконавчого органу міської у місті Харкові ради клопотання, про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статі 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень максимально ефективно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Інструкцією № 380 визначено зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктом 10 Розділу VII Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Враховуючи викладене, судова колегія звертає увагу на те, що виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку регламентовано порядком, визначеним Інструкцією № 380.

У зв`язку з тим, що Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не визнала права позивача на обраний ним спосіб забезпечення постійним житлом, шляхом виключення його з числа службового, відмовивши погодити виключення його квартири з числа службового у встановленому Інструкцією порядку, а КЕВ м. Харків, в свою чергу, є розпорядником службового житла в Харківському гарнізоні та підпорядкований з цього питання Комісії, колегія суддів вважає, що покладення на КЕВ м. Харків обов`язку подати до виконавчого органу міської у місті Харкові ради клопотання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_5 є передчасним.

Після визнання протиправним та скасування спірного рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке відображене в протоколі від 09.02.2021 за № 37, яким ОСОБА_1 відмовлено в погодженні зняття статусу "службове" з квартири АДРЕСА_5 для забезпечення його та членів його сім`ї постійним житлом, питання щодо погодження зняття статусу "службове" з квартири АДРЕСА_5 має бути повторно розглянуто Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями з урахуванням висновків суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у даних спірних правовідносинах є зобов`язання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути питання щодо погодження питання зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року по справі № 953/10550/21 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 по справі № 953/10550/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким ОСОБА_1 відмовлено у погодженні питання зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , яке відображене в протоколі від 09.02.2021 за № 37.

Зобов`язати Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути питання щодо погодження питання зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 01.09.2023 року