Справа № 120/10774/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 серпня 2023 р. Справа № 120/10774/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій, рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій, рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 26.06.2023 ВП №71663442;

- Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області про повернення виконавчого документа від 26.06.2023 ВП №71663442;

- Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити виконавче провадження щодо виконавчого листа №l20/12401/21-а виданого 13.01.2022.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на думку позивача, відповідачем протиправно повернено виконавчі документи стягувачу в ході провадження виконавчих дій з підстав відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів у боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 24.04.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

01.08.2023 представник позивача подала заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та витребувано у відповідача та зобов`язано надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №71663442.

08.08.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що відсутність коштів є поважною підставою несвоєчасної виплати платежів, оскільки донараховані кошти у сумі 157508,48 грн за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 включені до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України та будуть виплачені після виділення фінансування. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету. Вказує, що за нормами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України не допускається погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з інших джерел крім коштів виділених за окремою бюджетною програмою, а нормами ст. ст. 63,75 Закону не допускається застосування заходів примусового виконання рішень у виді штрафів, у разі невиконання рішення з поважних причин. Враховуючи вищезазначене, представник відповідача вважає, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2023 ВП №71663442 винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області копію ухвали про відкриття провадження отримав, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 15.08.2023, однак своїм правом на подання пояснень не скористалося, що не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі №120/12401/21-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 14.07.2021 № 22/6-3451, з урахуванням зазначених у цій довідці відомостей про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з врахуванням раніше виплачених сум із 01.12.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 14.07.2021 № 22/6-3451, з урахуванням зазначених у цій довідці відомостей про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії з 01.12.2019.

Рішення набрало законної сили 06.01.2022.

13.01.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом по даній справі видано виконавчий лист.

На примусове виконання виконавчого листа №120/12401/21-а головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП №71663442.

01.05.2023 листом № 0200-0902-5/42110 ГУ ПФУ У Вінницькій області повідомило виконавця, що донараховані кошти у розмірі 157508,48 грн буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

З огляду на вказані обставини, боржник просив закінчити виконавче провадження згідно із пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

26.06.2023 постановою у ВП №71663442 головного державного виконавця виконавчий лист №120/12401/21-а, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 13.01.2022, повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". У мотивувальній частині даної постанови вказано, що відповідно до судової практики Верховного Суду України невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Також зазначено, що виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення коштів з Державного бюджету. Таким чином, постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.

Також у оскаржуваній постанові вказано, що згідно ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В розумінні статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1403-VIII).

Відповідно до положень статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом .

Отже, як видно виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Згідно із вимогами статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, за змістом цієї норми, повертається виконавчий документ у разі , якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення

Разом з тим в спірній постанові, лише описуються обставини виконання судового рішення, повідомлені державному виконавцю боржником, що, на думку першого, виключає можливість вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження". Однак дана постанова фактично не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу, не зважаючи на те, що така винесена саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII.

Зокрема, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2023 №71663442 не вказано, яким Законом, що встановлює заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, керувався державний виконавець.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Оскільки в даному випадку відповідачем не конкретизовано норму Закону, якою встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

При цьому суд вказує, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання судових рішень, є Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 1140/3479/18.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є таким, що не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню судом.

Окремо суд вважає за необхідне вказати, що боржник у справі № 120/12401/21-а - орган пенсійного фонду вказував на необхідність саме закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, суд зауважує, що як встановлено та свідчать матеріали справи, надані розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №8013152, рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не виконано.

Проте, приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не надано належної оцінки вказаним доводам.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 26.06.2023 ВП №71663442.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області про повернення виконавчого документа від 26.06.2023 ВП №71663442.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити виконавче провадження щодо виконавчого листа №l20/12401/21-а виданого 13.01.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна