Справа № 420/12622/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12622/22

Категорія: 111030000 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС в Одеській області, ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилася справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2022 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Від представника позивача 07.06.2023 року надійшла заява, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі 420/12622/22 та стягнути з відповідача витрати, що має понести (або поніс) позивач щодо оплати гонорару адвокату за договором з приводу представництва у справі 420/12622/22 в розмірі 9800 грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 задоволено частково заяву представника позивача щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4900,00 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить змінити судове рішення та стягнути з відповідача витрати в сумі 9800 грн, які позивач сплатив за договором про надання правової допомоги у зв`язку з оплатою правничої допомоги адвоката під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги з посиланням на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2020 у справі № 400/478/19 зазначено, що суд першої інстанції не мав права зменшити витрати на правову допомогу без відповідного клопотання іншої сторони (відповідача).

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не надав до суду доказів ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат. Вказує, що дана справа не потребувала затрат значного часу, не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку, що є обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 4900,00 грн.

Надаючи оцінку доказам підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Як вбачається з матеріалів справи професійна правнича допомога ОСОБА_1 у даній справі надавалась адвокатом Марченком Валентином Валентиновичем на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 08 вересня 2022 року, яким передбачено дії, які може вчиняти адвокат від імені позивача по справі.

Відповідно до п.1.1 Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги та представництва інтересів клієнта в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції під час розгляду адміністративної справи щодо оскарження дій Головного управління ДПС в Одеській області стосовно притягнення клієнта до відповідальності.

Згідно з п.3.1 Договору за правничу допомогу клієнт сплачує гонорар в розмірі, зазначеному в актах виконаних робіт (послуг).

Пунктом 3.2 Договору визначено перелік правових послуг, які складають розмір гонорару адвоката, із зазначенням вартості кожної з цих послуг. До них належать, зокрема:

складення позовних заяв/відзивів на позовну заяву/відповідей на відзив/заперечень/пояснень третьої особи щодо позову або відзиву/заяв про встановлення судового контролю 4 000 грн. за кожен процесуальний документ;

складення та направлення/вручення адвокатських запитів, заяв, клопотань 600 грн за запит/заяву;

надання усних консультацій/проведення бесід із клієнтом 600 грн. за годину;

складення апеляційних, касаційних скарг, відзивів на апеляційні або касаційні скарги, заяв про перегляд рішень/ухвал/постанов, заяв про злочин тощо 4 000 грн. за кожен процесуальний документ;

підготовка та участь у судовому засіданні 1 000 грн. за кожне засідання, якщо проведено в межах міста Одеси.

Також, за наслідком фактично наданих послуг сторонами складено акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги, згідно якого надано такі послуги:

проведення усної бесіди з клієнтом та узгодження правової позиції 08.09.2022 (1 година-600 грн);

складання та направлення адвокатського запиту від 08.09.2022 для з`ясування переліку транспортних засобів, які були набуті у власність ОСОБА_1 в період з 01.01.2013 року по 08.09.2022 року (1 документ-600 грн);

складання позовної заяви від 09.09.2022 року (1 документ 400 грн);

складання клопотання з аргументами щодо відхилення доводів відповідача, які наведено в клопотанні про залишения позовної заяви без розгляду від 05.10.2022 року (1 документ 600 грн.)

складання відповіді на відзив від 05.10.2022 року (1 документ 400 грн).

Вартість виконаних робіт 9800 грн.

Крім того, на підтвердження понесених судових витрат позивачем надано копію фіскального чеку (ІД: ), відповідно до якого на рахунок ФОП ОСОБА_2 перераховано суму гонорару за правову допомогу у справі №420/12622/22 у розмірі 9800,00 грн.

В свою чергу, відповідач, як особа, що заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 440/1757/19 та від 24 квітня 2020 року у справі № 400/478/19 дійшов висновку про те, що зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката здійснюється судом за клопотанням відповідача.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

У цій справі, суд першої інстанції при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу не з`ясував наявність від іншої сторони клопотання про зменшення судових витрат.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які клопотання та заперечення відповідача з приводу витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, а тому враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг, вказаних в акті виконаних робіт, то суд першої інстанції був позбавлений права вирішувати питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, у ході розгляду справи підтвердились обставини, неврахування судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі № 400/478/19.

В свою чергу, подання до суду апеляційної інстанції апеляційної інстанції на додаткове рішення суду першої інстанції ніяким чином не впливає на той факт, що клопотання про співмірність витрат та про їх зменшення до суду першої інстанції надано не було.

Отже, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 9800,00 грн. надану під час розгляду справи у суді першої підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

Стосовно посилань апелянта на обов`язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, колегія суддів їх не приймає, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.05.2018 у справі № 826/8107/16, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому застосовує до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду, викладені у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки судом першої інстанції не взято до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу та на власний розсуд зменшено такі витрати, що не відповідає правовій позиції Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 9800,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 01 вересня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова