Справа № 160/16719/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 липня 2023 р. Справа № 160/16719/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту постійного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якій позивач просить:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження судом встановлено, що дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

При цьому, звернення до суду в іншій формі, ніж шляхом подання позовної заяви, адміністративним процесуальним законодавством не передбачено, як і не передбачено іншої форми адміністративного судочинства, аніж позовне провадження (загальне або спрощене).

В свою чергу, Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В той же час, пунктом 5 частини 1ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Тобто справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу розглядаються в порядку окремого провадження цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись із даною позовною заявою до адміністративного суду просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання ним обов`язків військової служби, для отримання грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що зверталась до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про резервування за нею та їх майбутньою спільною дитиною одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, згідно якої сім`ям загиблих осіб військовослужбовців виплачується одноразова грошова допомога яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Позивачем визначено по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, проте вимог щодо оскарження дій, рішень чи бездіяльності даного суб`єкта владних повноважень, що свідчило б про наявність між ним та позивачем публічно-правового спору позовна заява не містить.

При цьому, обґрунтовуючи необхідність розгляду даного спору саме у порядку адміністративного судочинства, позивачка посилається на постанову об`єднаної палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №539/4118/19.

Суд звертає увагу, що повноваження адміністративного суду при вирішенні справи визначені безпосередньо приписами статті 245 КАС України та до переліку таких повноважень не віднесено право адміністративного суду на встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, до яких відноситься відповідач - Міністерство оборони України, тому саме при розгляді таких спорів суд може надавити оцінку наявності чи відсутності тих чи інших фактів (встановлення обставин спільного проживання), які безпосередньо впливають на правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, позивач відповідно до позовних вимог не оскаржує жодних дій, рішень чи бездіяльності Міністерства оборони України.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись в окремому провадженні та в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК України, за участю заявників і заінтересованих осіб, судом загальної юрисдикції за місцем реєстрації Заявника (Позивача).

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що обставини щодо наявності факту її проживання з певною особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть досліджуватися (встановлюватися) судом в рамках провадження в адміністративній справі, предметом якої можуть бути та чи інша протиправна бездіяльність конкретного суб`єкта владних повноважень, в тому числі Міністерства оборони України, чи протиправність його рішень.

Слід зазначити, що об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №539/4118/19, виходить з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань.

Беручи до уваги вищезазначену позицію Верховного Суду, оскільки рішення з приводу розмежування предметної юрисдикції з даного питання відсутнє, а адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які юридичні факти, тим більше за правилами окремого провадження, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України, то такий адміністративний суд не є судом, що встановлений законом щодо розгляду такої категорії справ.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

При цьому на виконання вимог ч. 6 ст. 170 КАС України суд роз`яснює позивачеві, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається за правилами цивільного процесуального законодавства за місцем проживання заявника.

Керуючись ст. ст. 19, 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/16719/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту постійного проживання.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.5 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева