Справа № 140/6945/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/6945/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.01.2020 №, №, №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Волинській області № від 31.01.2020. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 31.01.2020 № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 239588, 92 грн (в тому числі 159725, 95 грн за податковим зобов`язанням, 79862, 97 грн за штрафними (фінансовими) санкціями). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області № частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 19965,73 грн (в тому числі 13310, 49 грн за податковим зобов`язанням, 6655, 24 грн за штрафними (фінансовими) санкціями). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 2118,82 грн.

Постановою Верховного Суду від 05.05.2023 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №140/6945/20, в частині задоволення позовних вимог, скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

15.05.2023 адміністративна справа №140/6945/20 надійшла до Волинського окружного адміністративного суду та за результатами повторного автоматизованого розподілу справи визначено головуючого суддю для її розгляду - Андрусенко О. О.

29.06.2023 за результатами вирішення заяви судді про самовідвід, вказану заяву задоволено, відведено суддю Андрусенко О.О. від розгляду адміністративної справи №140/6945/20 і згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено головуючого суддю для розгляду зазначеної справи ОСОБА_2 .

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 прийнято справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник ГУ ДПС України у Волинській області у додаткових поясненнях позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що згідно представлених до перевірки документів (шляхових листів, звітів про використання коштів, накладних, податкових накладних, руху коштів та банківських виписках, структури валових витрат) встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік включено до складу витрат сум оплати за дизельне пальне в сумі 528 589,61 грн, в кількості 24322,32 л, яке знаходилось на залишках (станом на 31.12.2017) і не використовувалось при наданні транспортних послуг в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 та не брало участі в оподатковуваних операціях та не пов`язано з отриманням валового доходу за 2017 рік, що суперечить п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Вказала, що ФОП ОСОБА_1 також порушено вимоги пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України у частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору на загальну суму 67 221,89 грн.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 31.01.2020 № про зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 5 938,00 грн та застосування штрафної санкції в сумі 1 484,50 грн. Судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи суть виявленого порушення норм пункту 198.5 статті 198 ПК України зводиться до того, що позивачем не нараховано податкові зобов`язання по операціях з придбання товарів/послуг у ТзОВ «Аква Прінт», які (на думку відповідача) не призначені для використання у господарській діяльності.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 29.07.1992 та здійснює господарську діяльність за такими видами: вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29) та інше.

У період з 13.11.2019 по 02.12.2019 ГУ ДПС у Волинській області провело документальну планову виїзну перевірку позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами перевірки відповідач 09.12.2019 року склав акт перевірки №6853/03-20-13-02/208702070, яким зафіксовано такі порушення податкового законодавства позивачем:

- п.44.1 ст.44, п. 177.2, п.п. 177.4.5 п.п. 177.4.6. п. 177.4, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 806662,66 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 648950,47 грн та за 2018 рік на суму 157712,19 грн.

- пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 67221,89 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 54079,12 грн та за 2018 рік на суму 13142,68 грн.

- п. 189.1 ст.189, п. 198.5 «г» ст.198, п. 199.1 ст.199, п.200.1 п.200.4 «в» ст.200 Податкового кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України 28.01.2016 року № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (у редакції наказу Міністерства фінансів України 23.02.2017 року №276, внаслідок чого завищено суму від`ємного значення за грудень 2018 рік, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 5938 грн.

Такі висновки обґрунтовані тим, що позивач завищив валові витрати на суму 4 481 459, 24 грн, в тому числі за 2017 рік на 3 605 280, 41 грн, за 2018 рік на 876178, 83 грн, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на ту ж суму.

Позивач до складу валових витрат включив витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме витрати на придбання запчастин, дошок, фанер, ДСП, мастил до вантажних транспортних засобів та послуг із їх ремонту на загальну суму у 2017 році 2484792,86 грн та у 2018 році на суму 915852, 07 грн. Крім того, до складу валових витрат позивач включив витрати на придбання дизпалива на суму 528589,61 грн (однак, такі витрати не пов`язані з господарською діяльністю саме у звітному періоді - 2017 році); витрати у розмірі 54 917, 82 грн щодо сум сплачених штрафів у 2017-2018 році; витрати на суму 144485, 41 грн, які є документально не підтвердженими; витрати на суму 392494, 71 грн, щодо придбання дизельного палива, первинні документи щодо яких не відповідають вимогам, які до них ставляться. Перевіркою також встановлено заниження позивачем зобов`язання з ПДВ на загальну суму 5 938 грн.

На підставі акта перевірки відповідач 31.01.2020 прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування на 1209993, 99 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 806 662,66 грн та за штрафними санкціями 403 331,33 грн;

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на 100 832, 84 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 67 221,89 грн та за штрафними санкціями 33610,95 грн;

- № про зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 5938,00 грн та застосування штрафної санкції в сумі 1484,50 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

В частині другій статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною першою статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема порядок їх адміністрування, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (ПК України).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктами 164.1.1 та 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодування вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно);

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи зазначені норми, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування мають бути фактично здійснені, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Як вказано в постанові Верховного Суду від 05.05.2023 у даній справі, за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновку про завищення позивачем витрат й заниження оподатковуваного доходу у зв`язку із включенням до складу «інших витрат» вартості використаного палива.

З акту перевірки вбачається, що Головне управління ДПС у Волинській області вважає безпідставним включення позивачем до валових витрат у 2017 році витрати на придбання дизельного пального на суму 528 589,61 грн, яке в кількості 24322, 32 л знаходилось на залишках (станом на 31 грудня 2017 року) та не брало участі в оподатковуваних операціях та не пов`язано з отриманням валового доходу за 2017 рік.

При цьому, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції первинними документами підтверджується придбання позивачем дизельного пального та понесені витрати у зв`язку із цим. Також встановлено факт відповідності цих витрат господарській діяльності позивача.

Водночас, відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог в цій частині наполягав на тому, що витрати позивачу на оплату дизельного палива у 2017 у розмірі 528 589,61 грн не брали участі в оподатковуваних операціях та не пов`язані з отриманням валового доходу за 2017 рік. Оскільки, за 2017 рік вказане дизельне пальне знаходилось на залишках (станом на 31.12.2017) і не використовувалось при наданні транспортних послуг в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 та не брало участі в оподатковуваних операціях, а тому не пов`язано з отриманням валового доходу за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 .

Позивачем не надано суду первинних документів на підтвердження використання у господарській діяльності у 2017 році дизельного палива на суму 528 589,61 грн, в кількості 24 322,32 л, витрати на придбання якого включено до валових витрат у 2017 році, а також відсутні докази пов`язаності цих витрат з отриманим доходом за цей період, які б свідчили про реальність господарської операції.

Відтак, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 31.01.2020 № прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки висновки контролюючого органу в пункті 2.2 акта перевірки про порушення позивачем підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України є підтвердженими, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 67221, 89 грн, в тому числі за 2017 рік на 54079, 12 грн, за 2018 рік на 13142,68 грн, правомірним є прийняття ГУ ДПС у Волинській області податкового повідомлення-рішення від 31.01.2020 №.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 31.01.2020 №. В порушення норм пункту 198.5 статті 198 ПК України позивачем не нараховано податкові зобов`язання по операціях з придбання товарів/послуг у ТзОВ «Аква Прінт», які (на думку відповідача) не призначені для використання у господарській діяльності.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій позивачу відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» видане свідоцтво на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 , яке зареєстроване в Державному реєстрі прав свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.05.2010. Зображення знака «LEONTEV».

Позивачем було придбано у ТзОВ «Аква Прінт» кулькові ручки, чашки і пакети, на яких наявний знак для товарів та послуг «LEONTEV», а також брендування кабін транспортних засобів та напівпричепів.

За позицією судів попередніх інстанцій нанесення знаку для товарів та послуг «LEONTEV» на продукцію, в тому числі на ручки, чашки, паперові кульки та транспортні засоби є рекламою підприємцем своєї підприємницької діяльності, і така використовується безпосередньо в підприємницькій діяльності. У свою чергу витрати на рекламу відносяться до витрат підприємницької діяльності, і відповідно ПДВ у розмірі 5 938 грн сплачене у вартості товарів придбаних у ТзОВ «Аква Прінт», як носіїв реклами, правомірно віднесено позивачем до податкового кредиту, при визначенні зобов`язань з податку на додану вартість.

Відповідач вважає, що товарно-матеріальні цінності, придбані у ТзОВ «Аква Прінт», не призначені для використання у господарській діяльності позивача.

На спростування вказаних доводів контролюючого органу, позивачем не доведено як вказані товарно-матеріальні цінності використовувалися у його господарській діяльності, тому позовні вимоги в цій частині не підлягаю до задоволення, а податкове повідомлення рішення від 31.01.2020 № є правомірним.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №640/4237/19, поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, )

Суддя В.В. Дмитрук