Справа № 357/6431/23
Суддя: Бебешко М. М.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/6431/23
Провадження № 2-а/357/76/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Мартиненко Є. Є.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні суду в м. Біла Церква адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Управління патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 21 травня 2023 року серії ЕАС № 7028417 якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 21.05.2023 о 11:00 він рухався на автомобілі JEEP GRAND CHEROKEE д.н.з. НОМЕР_1 повз центрального ринку в м. Біла Церква коли в автомобілі спрацював датчик, автомобіль перестав правильно функціонувати, почав глохнути, не розвивати потужність, був вимушений зупинитись щоб купити необхідне технічне масло для автомобіля. Позивач вказує, що зупинився так щоб не заважати руху іншим водіям та увімкнув знак аварійної зупинки. Вважає, що виконав вимоги п. 9.9. а. Правил дорожнього руху «правила вимушеної зупинки» та п. 9.9.в. ПДР «рух з технічними несправностями» та ст. 18 КУпАП щодо крайньої необхідності. Також вважає, що відповідач грубо порушив процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не оголосив яка справа підлягає розгляду, не роз`яснив права та обов`язки, не оголосив протокол про адміністративне правопорушення, не заслухав осіб, які беруть участь в розгляді справи, не дослідив докази та не надав можливість заявити клопотання. Вважає постанову неправомірною та просить її скасувати.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 після усунення недоліків позовну заяву ОСОБА_1 до, про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи Залучено до участі в справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції. пропоновано відповідачу Департаменту патрульної поліції подати до суду матеріали адміністративної справи на підставі яких винесено постанову серії ЕАС № 7028417 від 21 травня 2023 року, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та належним чином завірену копію оскаржуваної постанови.

01.08.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Сороки Костянтина Володимировича, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідно до винесеної постанови, 21.05.2023 о 11 год. 39 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом JEEP GRAND CHEROKEE д.н.з. НОМЕР_1 за адресою:вул. Ярмакова, 32 А, м. Біла Церква, Київська область, здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу на проїзній частині в другому ряді, чим порушив п. 15.4 ПДР, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення було розглянуто поліцейським на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було роз`яснено позивачу його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, поліцейський назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, та пояснив позивачу вчинене ним правопорушення та його наслідки, а також що він уповноважений на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП. Під час розгляду справи було опитано позивача, який підтвердив факт того, що він здійснив зупинку вищевказаного транспортного засобу другим рядом, мотивуючи це тим, що він нібито вибіг на одну хвилину до магазину щось прикупити. Позивач під час розгляду справи не надав ніяких заяв і клопотань, що стосувались суті справи. Позивач у своїй заяві визнає той факт, що він дійсно здійснив зупинку в другому ряді на проїжджій частині, що в розумінні ч. 1 ст. 78 КАС України є обставиною, що визнається учасниками справи, не підлягають доказування, якщо суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставини або добровільності їх визнання. Позивач зазначає, що він нібито здійснив зупинку в стані крайньої необхідності, але ніякими належними та допустимими доказами свої твердження не підтвердив. Позивач не виконав вимоги п. 9.10 ПДР згідно яких водій разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ДТП); вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку. Встановлення позивачем знаку аварійної зупинки було вкрай необхідне для забезпечення безпеки дорожнього руху, тому не виконання вимог п. 9.10 ПДР в повній мірі не є підставою для визнання даних дій вимушеною зупинкою, такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховний суд у справі № 766/56/ 16-а від 05.03.2020. Також позивачем не надано суду доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення. Позивач не повідомив поліцейського під час розгляду справи та суду яка саме поломка авто в нього була яким чином він її усунув. Позивачем не доведено факт вимушеної зупинки, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, що підтверджується постановою Верховного суду в справі №524/10052/16-а від 04.06.2020. Спілкування з водієм фіксувалось на нагрудну камеру поліцейського, однак термін В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21.05.2023 поліцейським ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП, інспектором сержантом поліції Билянівським Назаром Васильовичем було винесено постанову серії ЕАС № 7028417, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 340 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 21.05.2023 о 11 год. 39 хв. в м. Біла Церква по вул. Ярмаркова, 32 А водій здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу на проїжджій частині в другому ряду, чим порушив п. 15.4 ПДР порушення правил стоянки, розміщення транспортних засобів на проїзній частині в два і більше ряди. До постанови додаються: БК477662.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 15.4 ПДР України транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Згідно п 15.14 ПДР України в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Згідно з пунктом 1.10 ПДР України вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до п. 9.9 ПДР. Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі; б) у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар; в) на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами; г) на механічному транспортному засобі, що буксирується; ґ) на механічному транспортному засобі, позначеному розпізнавальним знаком "Діти", що перевозить організовану групу дітей, під час їх посадки чи висадки; д) на всіх механічних транспортних засобах колони під час їх зупинки на дорозі; е) у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п 9.10. ПДР разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди; б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Згідно п. 9.11.ПДР якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар:

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не заперечує факту стоянки (зупинки) в другому ряді, проте зазначає, що зупинка була вимушеною через технічну несправність транспортного засобу (автомобіль глохнув, не розвивав потужність), при цьому була включена аварійна сигналізація.

При цьому відповідач заперечуючи дотримання правил вимушеної зупинки вказав що ОСОБА_1 не виставив знак аварійної зупинки, що вимагається від водія згідно п. 9.10 ПДР України, тому така зупинка не була вимушено, що відповідає правовій позиції Верховного суду в справі № 766/56/16-а від 05.03.2020.

Згідно постанови Верховного суду від 05.03.2020 в справі № 766/56/16-а невід`ємними ознаками вимушеної зупинки, здійсненої у відповідності до п. 9.9. та п. 9.11 Правил дорожнього руху, є увімкнення аварійної сигналізації та установлення знаку аварійної зупинки (у випадку зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м).

За змістом п. 9.9, 9.10 та 9.11 ПДР України у разі вимушеної зупинки від водія вимагається увімкнення аварійної світлової сигналізації та лише у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди та (або) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку не менше 100 м. вимагається разом з увімкненням аварійної сигналізації установлення знаку аварійної зупинки або виставлення миготливого червоного ліхтаря на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м. до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м. поза ними, а також якщо транспортний засіб не обладнано аварійною сигналізацією або вона несправна, треба виставити знак аварійної зупинки або миготливий червоних ліхтар.

Так як позивач стверджує, що він увімкнув аварійну сигналізацію, а представник відповідача визнає її увімкнення водієм, тому згідно ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Таким чином суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо не встановлення позивачем знаку аварійної зупинки , як таке, що є підставою для невизнання такої зупинки вимушеної, оскільки під час вимушеної зупинки у водія були відсутні умови для обов`язкового виставлення знаку аварійної зупинки чи миготливого червоного ліхтаря.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно позиції Великої Палати Верховного суду в справі 520/2261/19 постанова від 20.06.2020 згідно визначений ч. 2 ст. ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог дорожнього знаку, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП. Позивач вказує, що правил дорожнього руху не порушував та дотримався вимог до водія при вимушеній зупинці.

Водночас, відповідачем перед прийняттям рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, об`єктивних доказів (свідчень, відеодоказів або інших відомостей), необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху суду надано не було, очевидців вчиненого правопорушення до розгляду справи не залучалося і не допитувалося. Не надані докази і в судове засідання. В графі «до постанови додається» наявний запис про долучення відеозапису з бодікамери № 477662, однак відповідач вказує, що відповідно до розділу 8 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» термін зберігання такого відео становить 30 діб.

Суд вважає, що зазначена, що лише постанова про накладення адміністратвиного стягнення, яка є предметом спору між сторонами, не може розглядатися як єдиний доказ доведеннявинуватомсті особи у вчиненні адміністратвиного правопорушення, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Доводи позивача щодо вимушеної зупинки відповідачем не спростовані. Як зазначено позивачем, та не спростовано відповідачем, позивачем були виконанні п.15.14 Правил дорожнього руху. Отже, відповідач не довів правомірність свого рішення, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, доводи позивача щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем не спростовані.

Відповідач посилаючись на постанову Верховного суду в справі № 524/10050/16-а від 04.06.2020 вказує, що позивачем не доведено факт вимушеної зупинки .

У постанові від 04.06.2020 в справі № 524/10050/16-а Верховний суд висловив правову позицію, що телефонний дзвінок не може бути підставою для «вимушеної зупинки», що свідчить про те, що правовідносини у справі, не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається судом.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Твердження відповідача, що поліцейським було дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, про роз`яснення прав та обов`язків особи, яку притягли до адміністративної відповідальності не доведено та спростовується відсутністю підпису особи, що притягується до адміністративної відповідальності в графі 8 постанови про накладення адміністративного стягнення - «права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження мені роз`яснено».

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Таким чином відповідач не довів дотримання інспектором Билянівським Н.В. встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо розяснення процесуальних прав, передбачених статею 268 КУпАП, тому постанова ЕАС № 7028417 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, інспектори патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17.

Згідно з вимогами статті 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас суд зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Приймаючи до уваги те, що належним відповідачем у даній справі є саме Департамент патрульної поліції, залучений ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 04 липня 2023 року, а не Управління патрульної поліції, визначене позивачем в уточненій позовній заяві, суд вважає за необхідне задоволити позовні вимоги щодо відповідача Департаменту патрульної поліції та відмовити в задоволенні позовних виог до Управління патрульної поліії в Київській області. Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 724/716/16, від 17 червня 2020 року у справі № 127/6881/17 та від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 251, 254, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст.9, 77, 229, 244, 246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

В задоволенні позову до Управління патрульної поліції в Київській області відмовити.

Скасувати постанову серії ЕАС №7028417 від 21.05.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження у даній адміністративній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 536,80 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: в матеріалах справи відсутній.

Відповідач 1:Управління патрульної поліції в Київській області. Місце знаходження: м. Київ, вул.Академіка Туполєва, 19, м. Київ.

Відповідач 2: Департамент патрульної поліції. Місце знаходження: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3. Код .

СуддяМ. М. Бебешко