Справа № 159/3142/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 159/3142/23 пров. № А/857/14646/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2023 року (головуючий суддя Шишилін О.Г., м. Ковель) у справі № 159/3142/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції,в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7121921 від 06.06.2023.

Обґрунтовує позов тим, що зазначена постанова винесена незаконно, оскільки швидкість вимірювалася пристроєм TRUCAM в ручному режимі, а також у зв`язку із воєнним станом були демонтовані дорожні знаки із назвою населених пунктів, що перешкоджає дотримуватися обмежень швидкості руху.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем не надано доказів щодо способу використання та закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, а тому вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Враховуючи вимоги статті 286 та статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою серії ЕАС №7121921 від 06.06.2023 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Згідно цієї постанови ОСОБА_1 06 червня 2023 року о 15 год. 10 хв. на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне155км в с. Обарів, Рівненського району Рівненської області керував транспортним засобом PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю 89 км/год, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова інспектора поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП є правомірною та винесеною відповідно до норм чинного законодавства, а позивачем на підтвердження підстав позову не надано суду жодних доказів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками і вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як встановлено пунктом 12.4. ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, вчинення позивачем адміністративного правопорушення (перевищення максимально допустимої швидкості руху у населеному пункті) встановлено технічним приладом TruCam Serial No: (серійний номер ТС000762).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки TruCam Serial No: ТС000762, яке чинне до 17.08.2023, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam Serial No: (серійний номер ТС000762) є придатним до застосування.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Саме за допомогою вимірювача швидкості TruCam Serial No із серійним номером № ТС000762 була виміряна швидкість руху транспортного засобу позивача, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Дана обставина не заперечується позивачем, однак він зазначає, що швидкість вимірювалася пристроєм, який поліцейський тримав в руках, а відтак при наведенні цілі на автомобіль та здійснення заміру швидкості поліцейським за допомогою ручного способу використання може дати більшу похибку.

Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та зазначає, що ст. 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи, правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCam Serial No: (серійний номер ТС000762) підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування.

При цьому ,із свідоцтва про повірку приладу вимірювання швидкості TruCam вбачається, що максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +-2 км/год.

Також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що транспортний засіб PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач в момент фіксації поліцейським лазерним пристроєм TruCAM знаходився в межах с. Обарів Рівненського району, що підтверджується листом Служби автомобільних доріг в Рівненській області від 07.09.2022, з якого вбачається, що на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 155км в с. Обарів встановлено дорожній знак 5.49 та 5.50.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача достатніх, належних та допустимих доказів, які вказують на вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Жодних доказів на спростування вказаних вище обставин позивач не надав ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд наголошує на обов`язку, встановленому статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, яка зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії ЕАС №7121921 від 06.06.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП винесена правомірно.

При обґрунтуванні цієї постанови апеляційним судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 286, 272, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2023 року у справі № 159/3142/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар