Справа № 380/2/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року м. Київ № 380/2/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови державного виконавця,

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ПУАТ «ФІДОБАНК», ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з вимогами:

визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № 65234574 від 22.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що постанова Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № 65234574 від 22.04.2021 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки боржником у даному виконавчому провадженні буде саме банк, який виводиться з ринку/ліквідується, тож, наявність у виконавчому документі коду ЄДРПОУ та найменування неплатоспроможного банку вказує на те, що зобов`язаною стороною є саме ПАТ «ФІДОБАНК», а відтак, зазначення у виконавчому документі додаткової інформації про орган управління - Уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» не змінює суті самого виконавчого документа який стосується юридичної особи та є цілком коректним, оскільки, на виконання частини 3 статті 92 ЦК України, уповноважена особа ПАТ «ФІДОБАНК» виступає від імені та в інтересах цього неплатоспроможного банку. Крім того, зазначено про те, що у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 65234574 від 22.04.2021, позаяк існували обставини для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі п. п. 4, 11 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, виконавче провадження № 65234574 здійснюється всупереч положень статей 49-53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 4, 11 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 дану справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 прийнято адміністративну справу до провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 17.05.2023.

18.05.2023 до суду від Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позову заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що 22.04.2021 державним виконавцем, керуючись статтями З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону та у відповідності до пункту другого розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, законно було винесено постанову № 63234574 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 64646434 від 01.03.2021.

24.05.2023 на підставі ч. 5 ст. 205 КАС України, судом ухвалено здійснювати подальший розгляд спору в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001275, виданого 04.02.2021 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про Десака Р.В., як вкладника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2021 (ВП № 64646434).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П. від 01.03.2021 у межах виконавчого провадження №64646434 визначено стягнути з боржника - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65234574 про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Фідобанк» виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.

Позивач зазначає про те, що при відкритті виконавчого провадження № 65234574, на виконання ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зазначив боржником уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» з кодом , проте підтвердженням того, що уповноважена особа у виконавчому провадженні № 65234574 не є боржником є те, що відсутня інформація у виконавчому документі та в Автоматизованій системі виконавчих проваджень про дату народження уповноваженої особи, відсутня інформація у виконавчому документі та в Автоматизованій системі виконавчих проваджень про реєстраційний номер облікової картки платника податків уповноваженої особи, наявна інформація у виконавчому документі та в Автоматизованій системі виконавчих проваджень про ідентифікаційний код юридичної особи 14351016 - код ЄДРПОУ ПАТ «ФІДОБАНК».

Наведене і зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу ч.ч. 1 та 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання та є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження, адже одночасно з відкриттям виконавчого провадження, він повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, що є обов`язком державного виконавця.

При цьому, у разі закінчення виконавчого провадження, зокрема, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), постанова про стягнення виконавчого збору реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Пункти 3, 4 ч. 1, п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», також покладають на державного виконавця обов`язок перевірки наявності у виконавчому документі та зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження для фізичних осіб - реєстраційного номера облікової картки платника податків, для юридичних осіб - код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02.04.2012 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), при перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону, виконавець враховує таке: повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства; ім`я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові.

На виконання ст. ст. 97, 99 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку ліквідаційної процедури щодо банку, у випадку делегування повноважень, уповноважена особа здійснює повноваження органу управління банку.

Уповноважена особа Фонду поєднує у собі ряд функцій, у тому числі публічних та приватноправових. У адміністративних спорах Уповноважена особа Фонду виступає стороною провадження саме як суб`єкт владних повноважень. Однак, усі дії Уповноваженої особи Фонду, у тому числі і публічні, спрямовані на здійснення процедури виведення з ринку/ліквідації банку.

Оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, у відповідності до положень ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проводиться за рахунок банку в межах кошторису витрат.

Тобто, Уповноважена особа Фонду, діючи як суб`єкт владних повноважень, використовує для реалізації покладених на неї функцій та завдань фінансовий інструмент підконтрольного банку.

Боржником у виконавчому провадженні, у відповідності до абз, 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Суд зазначає, що боржником за вказаним виконавчим документом є Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» - Уповноважена особа фонду на ліквідацію банку призначається Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення повноважень спрямованих на ліквідацію банку та здійснення представництва його інтересів. Оскільки, боржником за виконавчим документом є Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію, а не сам банк, у державного виконавця були відсутні законні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання чи закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог пунктів 4 та 19 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач наголошує на тому, що державний виконавець мав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», адже Національним банком України прийнято постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та делегування повноважень ліквідатора банку.

Згідно приписів п. 4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржником у виконавчому провадженні № 65234574 є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Біла І.В., тобто, посадова особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (фізична особа), яка уповноважена Фондом здійснювати процедуру управління з ліквідації юридичної особи, а не юридична особа банк.

Як вже зазначалось вище, виконавчий документ підлягає поверненню без прийняття до виконання чи виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, суд висновує, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ.

Водночас, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», під банком розуміється юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Тож, виходячи з положень спеціального законодавства, суд зазначає, що уповноважена особа в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник.

Відтак, суд дійшов висновку, що «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що ототожнення вказаних понять не допускається, а вказані особи не можуть ототожнюватись в межах виконавчого провадження, як одна особа.

Таким чином, враховуючи те, що в межах виконавчого провадження боржником є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банк, з огляду на що, п. 4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість, вказані норми підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто, юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію, тому, доводи позовної заяви в цій частині є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Інші підстави та доводи не були покладені в основу позовної заяви в даній справі, при цьому, посилання сторони відповідача на те, що боржником вже оскаржувалися дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №65234574 у судовому порядку та у справі № 640/13042/21 судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, що свідчить про те, що на сьогодні у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з цих саме підстав є такі, що набрали законної сили рішення суду, є необґрунтованими, позаяк, для закриття провадження у даній справі, відсутні всі визначені КАС України елементи, зокрема, у справі № 640/13042/21 та даній справі підстави для звернення до суду з позовом є відмінними та не збігаються.

Отже, постанова Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № 65234574 від 22.04.2021 є законною, відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та скасуванню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, не знайшли своє підтвердження під час розгляду спору, а тому, задоволенню не підлягають. Інші доводи не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови державного виконавця відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.