Справа № 440/4843/23
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/4843/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазірської Ж.Е.,

представника позивача - Кучерявої Т.В.,

представника відповідача - Мироненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2023 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної прокуратури (надалі також - відповідач), відповідно до якого просить визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно; стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно, з відрахуванням податків та зборів.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивач була незаконно звільнена з органів прокуратури та поновлена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21. Проте рішення суду в частині поновлення позивача на посаді фактично виконане відповідачем лише 12.04.2023, однак позивачу не виплачений середній заробіток за час невиконання рішення суду.

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

26 квітня 2023 року до суду надійшли документи, якими усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 25 квітня 2023 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Полтавська обласна прокуратура позов не визнала, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 79-85/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що у спірних відносинах відсутнє порушення прав позивача, оскільки остання не зверталась до виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення та з заявою про поновлення на посаді звернулась лише 12.04.2023 /а.с. 57-60/.

12 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просила задовольнити позов, наголошуючи на раніше наведених аргументах /а.с. 77-81/.

11 липня 2023 року до суду надійшли пояснення представника відповідача стосовно розміру середньоденної заробітної плати позивача /а.с. 92-93/.

В ході підготовчого засідання, призначеного на 18.07.2023, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 440/1398/21 вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати наказ Полтавської обласної прокуратури від 25.01.2021 №18к. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 26.01.2021. Стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2021 по 02.09.2021 у сумі 42139,57 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 26.01.2021 та в частині стягнення з Полтавської обласної прокуратури середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовити /а.с. 22-32/.

01.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 по справі № 440/1398/21 повернуто скаржнику з підстав несплати судового збору /а.с. 33-34/.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі № 440/1398/21 ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року залишено без змін /а.с. 35-40/.

Наказом Полтавської обласної прокуратури від 12.04.2023 № 125к скасовано наказ від 25.01.2021 № 18к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 25.01.2021, та поновлено останню на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 26.01.2021 /а.с. 15/.

Вважаючи свої права порушеними невиплатою середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно, позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

В силу статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, як визначено частиною другою статті 65 Закону України "Про виконавче провадження", рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь працівника за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Так, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

У свою чергу, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

З урахуванням наведеного, суд визнає безпідставними посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 не зверталась до виконавчої служби стосовно примусового виконання рішення суду, а із заявою про поновлення на роботі звернулась лише 12.04.2023, адже обов`язок з виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі був покладений саме на роботодавця, тобто на Полтавську обласну прокуратуру.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

На підставі викладеного суд зауважує, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21 в частині поновлення позивача на роботі в органах прокуратури підлягало негайному виконанню.

А тому, посилання відповідача на оскарження судового рішення до судів апеляційної та касаційної інстанції у контексті цього спору є безпідставними, оскільки наведена обставина не звільняє роботодавця від обов`язку виконати рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі негайно після проголошення судом відповідного рішення, а у разі його невиконання - сплатити на користь незаконно звільненого працівника середній заробіток.

Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі №280/360/19 зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

За обставинами цієї справи позивач поновлений на роботі рішенням суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21, що у відповідній частині допущено до негайного виконання.

Однак, рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21 фактично виконане відповідачем лише 12.04.2023 внаслідок видання наказу №125к.

Отже, у спірних відносинах має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21.

Надаючи оцінку вимогам стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно, з відрахуванням податків та зборів, суд виходить з таких міркувань.

Як встановлено судом вище, Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від від 02.09.2021 у справі №440/1398/21, окрім іншого, стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2021 по 02.09.2021 у сумі 42139,57 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

В той же час, наказ про поновлення позивача на роботі на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21 відповідачем виданий лише 12.04.2023.

Згаданий вище наказ не містить положень щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Доказів виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідачем не надано.

З урахуванням наведеного, суд визнає доведеним факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України.

Визначаючи конкретний розмір середнього заробітку, суд враховує, що позивачем в позові та її представником в ході розгляду справи не надавались належні обґрунтування розрахунку конкретної суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, який би вважався на їх думку належним та достатнім.

Як наслідок, з метою визначення належного розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд зважає на наступні обставини.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Відповідний обов`язок виникає у роботодавця провести повний розрахунок із працівником, який поновлений на роботі, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення, а саме за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Суд вважає, що подібний механізм відшкодування, передбачено ст. 236 КЗпП України, що спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Враховуючи відповідну подібність правового регулювання, суд вважає за можливе застосувати судову практику, якою оцінювались положення статті 117 КЗпП, до правовідносин, що регулюються відповідно до статті 236 КЗпП України.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку у постанові від 26.06.2019 року провадження № 14-623цс18 у справі № 761/958415-ц, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2) Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4) Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Слід врахувати також висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

У постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Застосовуючи описаний підхід Великої Палати Верховного Суду для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні (https://bank.gov.ua/files/Procentlastb_KR.xls) можна розрахувати як розмір сум, які позивачка, недоотримавши належні їй кошти в сумі 42139,57 грн. від відповідача, могла би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Відповідно до способу розрахунку розміру майнових втрат позивачки на підставі припущення про необхідність взяття нею кредиту внаслідок затримки виплати працівнику належних йому сум, цей розмір можна обчислити як добуток суми несвоєчасно виплачених коштів на середньозважену вартість (у % річних) кредитів у національній валюті для фізичних осіб за даними НБУ (на день взяття кредиту) за відповідний період затримки.

Суд зауважує, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Тобто, із врахуванням вищевикладеного, оцінка розміру майнових втрат позивача, виходячи з вищенаведеного становить 12553,38 грн. Зокрема:

2021 рік:

- у вересні 2021 року (за 28 днів, враховуючи межі заявлених позовних вимог) середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (13,2% річних/365 днів року) х 28 днів = 1,01% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,01% = 425,61 грн;

- у жовтні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (13,5% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,15% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,15% = 484,61 грн;

- у листопаді 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (13,3% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,09% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,09% = 459,32 грн;

- у грудні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (14,3% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,21% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,21% = 509,89 грн.

2022 рік:

- у січні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (14,5% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,33% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,33% = 560,46 грн;

- у лютому 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (15,7% річних/365 днів року) х 28 днів = 1,20% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,20% = 505,67 грн;

- у березні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (15,3% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,30% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,30% = 547,81 грн;

- у квітні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (16,2% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,33% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,33% = 560,46 грн;

- у травні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (15,4% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,31% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,31% = 552,03 грн;

- у червні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (18,9% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,55% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,55% = 653,16 грн;

- у липні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (18,2% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,55% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,55% = 653,16 грн;

- у серпні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (20,3% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,72% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,72% = 724,80 грн;

- у вересні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (21,7% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,78% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,78% = 750,08 грн;

- у жовтні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,4% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,90% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,90% = 800,65 грн;

- у листопаді 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,7% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,86% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,86% = 783,80 грн;

- у грудні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,0% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,87% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,87% = 788,01 грн.

2023 рік:

- у січні 2023 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (21,9% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,86% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,86% = 783,80 грн;

- у лютому 2023 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (23,0% річних/365 днів року) х 28 днів = 2,15% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 2,15% = 906,00 грн;

- у березні 2023 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,9% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,94% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,94% = 817,51 грн;

- у квітні 2023 року (за 11 днів, враховуючи межі заявлених позовних вимог) середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,6% річних/365 днів року) х 11 днів = 0,68% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 0,68% = 286,55 грн.

Отже, із врахуванням вищевикладеного, суд застосовує критерії співмірності.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно, стягнувши з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно у розмірі 12553,38 грн (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні тридцять вісім копійок) з відрахуванням податків та зборів.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя Полтави, буд.7, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 02910060) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно.

Стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно у розмірі 12553,38 грн (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні тридцять вісім копійок) з відрахуванням податків та зборів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Повне рішення складено 01 вересня 2023 року.

Суддя І.Г.Ясиновський