Справа № 522/10363/22
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/62/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду м. Одеси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання рішення противоправним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення № 495 від 18 липня 2022 року про примусове повернення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .

Позивач мотивує вимоги тим, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.07.2022 № 495 про примусове повернення в країну походження або третю країну іноземця або особи без громадянства є протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив на позов, по якому просить відмовити громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що позивач 28.10.2022 року уклав шлюб з громадянкою України та вважає, шо наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, судом встановлені наступні обставини справи.

Матеріалами справи встановлено, що під час проведення оперативно-профілактичних заходів за адресою: Аркадійська Алея у м. Одесі, 18.07.2022 співробітниками Управління патрульної поліції в Одеській області виявлено громадянина Сирійської Арабської Республіки без документів, який назвався як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та запрошено останнього до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64.

В результаті проведеної перевірки наявних документів, відібраних пояснень та інформації з Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (далі система Аркан) встановлено, що громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України у 2005 році, легально, за паспортним документом громадянина Сирійської Арабської Республіки для виїзду за кордон, який згодом був втрачений. Надалі, перебуваючи на території України, документований новим паспортним документом серії та номеру НОМЕР_1 терміном дії з 01.06.2018 до 31.05.2020, виданий посольством Сирійської Арабської Республіки у м. Києві.

Громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постійного місця проживання та законного джерела існування, у останнього не має.

Водночас встановлено, що громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання та ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Станом на 18.07.2022 позивач - громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України перебуває незаконно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно зі ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення відповідного штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім того, санкція ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає наступне: що за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, 18.07.2022 стосовно громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серія та номер протоколу ПР МОД 008475 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.07.2022 серії та номер постанови ПН МОД 008549 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1 700 гривень.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП відповідачем - громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 станом на 23.08.2022 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень, не сплачено, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника як в додатках до позовної заяві позивача, так і в особовій справі останнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на виїзд іноземних громадян або осіб без громадянства за межі України не обмежено.

Позивач - громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 для добровільного повернення до країни походження або третьої країни іноземця до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, з заявою не звертався.Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє.

Крім того, кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства своєї країни в Україні та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу. Чи звертався позивач громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 до посольства своєї країни в Україні та чи повідомляв про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу, не відомо.

Проте, громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 2012 року по теперішній час, з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Таким чином, позивач - громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 починаючи з 2012 року по теперішній час, не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Так, Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняте рішення від 18.07.2022 за № 495 про примусове повернення в країну походження громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 16.08.2022.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)».

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 18.07.2022 прийнято рішення № 495 про примусове повернення в країну громадянського походження громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, рішення про примусове повернення в країну громадянського походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

В адміністративному позові громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано інформацію по країні походження позивача, яка підтверджує численні порушення прав людини на території Сирійської Арабської Республіки.

Слід зазначити, що відповідно до Директиви Європейського Союзу «Про мінімальні стандарти кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи осіб, що потребують іншої форми міжнародного захисту, та суть захисту, що надається» від 29 квітня 2004 року, яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Згідно із позицією УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказів у заявах біженців» від 1998 року, факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Згідно з частиною 7 статті 7 Закону до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Пунктом 62 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року) визначено відмінність економічного мігранта від біженця, а саме якщо особа добровільно залишає свою країну, щоб поселитися в іншому місці. Така особа може керуватися в своїх діях бажанням змін або пригод, сімейними або іншими причинами особистого характеру. Якщо особа переїжджає виключно з економічних міркувань, то вона є економічним мігрантом, а не біженцем.

Таким чином, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області приходить до висновку, що позивач за жодною із конвенційних ознак на батьківщині не переслідувався, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються, інформаційні матеріали носять загальний характер і свідчать, що позивач - ОСОБА_1 не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію Сирійської Арабської Республіки добровільно.

В матеріалах справи також відсутні факти, які б підтверджували можливість застосування до ОСОБА_1 смертної кари, катування чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання в країні походження та серйозна особиста загроза життю особи з причин недиференційованого насилля в умовах внутрішнього збройного конфлікту.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

-де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

-де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

-де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

-де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області вважає, що неодноразово встановлювалося преюдиційні факти відсутності обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань в країні громадянського походження, тому і встановлено відсутність загрози життю позивача у випадку повернення до країни походження.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначає про відсутність загрози життю та здоров`ю, безпеці та свободі внаслідок загальнопоширеного насильства, систематичного порушення прав людини в разі повернення позивача до країни громадянського походження.

Крім того, позивач - громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 у позовні заяві стверджує про те, що він не має можливості повернутися до країни походження Сирійської Арабської Республіки, оскільки його життю буде загрожувати небезпека через можливість переслідування його, як особи, яка ухиляється від проходження військової служби, та через загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту.

Так, під час розгляду позовної заяви, наявних матеріалів позивач - громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 не зміг чітко обґрунтувати, яка саме небезпека може очікувати на нього у випадку повернення до країни громадянської належності. Позивач - ОСОБА_1 вказує, що він наразі не бажає повертатись на батьківщину через можливу загрозу для себе у зв`язку із загальною несприятливою ситуацією на території Сирійської Арабської Республіки.

Відповідно до листів МЗС України (від 06.09.2018 71/ВКЗ/16-500- 65252; від 11.05.2019 № 71/КПП/14-500-384) встановлюється, що 65-75 % території Сирії (провінції Ріф-Дімашк, Латакія, Тартус, Хомс, Дараа, Сувейда, м. Дамаск та прилеглі території) перебувають під контролем уряду, є задовільними для проживання та характеризуються відсутністю безпосередніх безпекових загроз для життя і здоров`я місцевих мешканців (додаток до висновку, матеріали МЗС України). Зазначене додатково підтверджується актуальними мапами (контроль на територіями) Сирії.

Також у контексті опрацювання звернення Державної міграційної служби щодо наявності загроз шукачам захисту громадянам Сирійської Арабської Республіки повідомляємо, що поточна безпекова ситуація у зоні, контрольованій урядовими військами (приблизно дві третини території країни включно із столицею), характеризується відсутністю безпосередніх безпекових загроз для життя і здоров`я місцевих мешканців (додаток довідка про без пекову ситуацію в Сирійській Арабській Республіці).

Відповідно до міжнародного законодавства, держави мають право вимагати від громадян проходження строкової служби задля збереження державної цілісності, захисту інтересів держави.

Зміст статті: Государства имеют право на самооборону как по Уставу ООН, так и по обычному международному праву. Государства имеют право требовать от граждан несения военной службы в военных целях 10, и само по себе это не нарушает прав лица 11. Это прямо признано в нормах о правах человека, касающихся принудительного труда, например, в статье 8 Международного пакта о гражданских и политических правах (МПГПП)12.

Відповідно до ст. 167 Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 29.04.2004 № 8043/04: у країнах, де військова служба обов`язкова, ухилення від цього обов`язку часто переслідується за законом. Більш того, незалежно від того, чи обов`язкова військова служби чи ні, дезертирство завжди і без винятків розглядається як кримінальний злочин. Покарання варіюються залежно від країни, і зазвичай їх застосування не розглядається як форма переслідування. Страх піддатися кримінальному переслідуванню і покаранню за дезертирство або ухилення від несення військової служби сам по собі не є обгрунтованим побоюванням піддатися переслідуванню відповідно до визначення.

Стосовно військової служби, відповідно до статті 46 Конституції Сирійської Арабської Республіки: 1. Обов`язкова військова служба повинна бути священним обов`язком і регулюється законом; 2. Захист територіальної цілісності батьківщини і збереження секретів держави повинні бути обов`язком кожного громадянина.

Сирійські громадяни чоловічої статі підлягають примусовому військовому набору з 18 років. У березні 2011 р. президент Ассад видав наказ, що зменшує обов`язкову військову службу з 21 до 18 місяців. Це було сприйня то як спроба заспокоїти невдоволення серед сирійської молоді, що обурилася як відмовою держави в продовольчому забезпеченні сімей, члени яких уникнули військової служби, так і частими перевірками посвідчень особи у громадян країни. …

Обов`язкове здійснення військової служби вказано у Національному Службовому Акті 1953 року. Військова служба є обов`язковою для всіх сирійських чоловіків у виці від 18 до 42 років, включаючи тих, хто досягає віку служби під час проживання за кордоном.

Усі чоловіки віком від 18 до 42 років є військовозобов`язаними за виключенням тих курдів, які є особами без громадянства. Ті, хто пройшов обов`язкову військову службу і не перевищив максимальний призовний вік, залишаються резервістами і можуть бути призвані із запасу до 42 років.

Необхідно враховувати, що відповідно до діючого законодавства Сирійської Арабської Республіки під час бойових дій чоловіки мають офіційні підстави для отримання відстрочки від армії. Відстрочку можна отримати як на території Сирійської Арабської Республіки так і за кордоном, в том числі в Україні. Зазначена процедура можлива при зверненні сирійців до дипломатичних установ, таким в Україні є посольство в м. Києві та генеральне консульство в м. Одесі.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначає, що згідно з інформацією з мережі Інтернет: Чи звертався позивач громадянин Сирійської Арабської Республіки Альбакір базель Галеб знаходячись на території України починаючи з 2012 року по теперішній час до дипломатичної установи, а саме до посольства в м. Києві та до генерального консульства в м. Одесі щодо отримання відстрочки від армії, не відомо.

Стосовно ситуації з примусовим вербуванням до лав збройних сил Сирійської Арабської Республіки, слід зазначити наступне.

Обов`язкове здійснення військової служби вказано у Національному Службовому Акті 1953 року. Усі чоловіки віком від 18 до 42 років являються військовозобов`язаними.

Відповідно до законодавства Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 не може бути призваний до лав збройних сил тому, що він ніколи не отримував офіційних повісток щодо його призову на військову службу.

Проте доказів в підтвердження факту негайної мобілізації до армії після прибуття до Сирійської Арабської Республіки Альбакір ОСОБА_2 , як того вимагає ч. 7 ст. 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, не надав.

Докази переслідування позивача за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань в матеріалах справи відсутні, не надані при розгляді Державною міграційною службою України заяви позивача про визнання його біженцем чи особи, яка потребує додаткового захисту.

Отже, у позивача - ОСОБА_1 відсутні чітко виражені індивідуальні обставини, відповідно до яких він може стати об`єктом переслідування або завдання серйозної індивідуальної шкоди у разі повернення на батьківщину. Зокрема, він не являється дезертиром, публічним противником уряду або прихильником недержавних збройних формувань чи носієм певних політичних переконань, неприйнятних сирійському уряду.

Враховуючи викладене, рішення № 495 від 18.07.2022 про примусове повернення в країну громадянського походження стосовно позивача - громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Представником позивача не було надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області правомірно винесено рішення № 495 про примусове повернення позивача в країну походження від 18.07.2022, та надано докази такої правомірності з посиланнями на конкретні норми чинного законодавства.

Особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини третьої ст. 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Крім того, процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Спірне рішення повинно оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності. Такий принцип відображено у частині другій ст. 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, рішення від 18.07.2022 за № 495 про примусове повернення в країну походження громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання рішення противоправним та його скасування відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 04.09.2023.

Суддя Р.Д. Абухін

29.08.23