Справа № 420/8959/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8959/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, в якому просить:

- визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення при звільненні відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.08.2022 року по 11.04.2023 року у сумі 43899,52 грн., без урахування справляння обов`язкових платежів і зборів;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частини грошового забезпечення при звільненні відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період затримки з 19.04.2022 року по 11.04.2023 року включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України від 11.08.2022 року №206-ОС у зв`язку із звільненням позивача з військової служби у відставку за станом здоров`я із виключенням з військового обліку ОСОБА_1 з 11.08.2022 року виключено зі списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України та знято з усіх видів забезпечення.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 року в адміністративній справі №420/12692/22. які набрали законної сили 29.03.2023 року, НОМЕР_1 прикордонним загоном (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України виплачено позивачу за період з 19.04.2022 року по 11.08.2022 року місячне грошове забезпечення та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 43988,52 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача та листом-відповіддю відповідача від 11.04.2023 року №14/1804-23-Вих.

Проте позивач вважає, що йому протиправно не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення при звільненні, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою від 01.05.2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнає та просить в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що позивач звільнявся у відповідності до Положення, а розрахунок проводився у відповідності до «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306, а не в порядку, визначеному КЗпП України, а тому твердження позивача про набуття права на середній заробіток як відповідальність за неналежний розрахунок при звільненні хибне, адже в даній ситуації до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статей 116, 117 КЗпП України, які закріплюють відповідальність роботодавця за затримку розрахунку саме при звільненні з роботи.

Крім того зазначено, що якщо суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 19.04.2022 року по 11.08.2022 року включно, проходив військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується витягами з наказів начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) від 19.04.2022 року №97-ОС та від 11.08.2022 року №206-ОС.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) від 11.08.2022 року №206-ОС у зв`язку із звільненням позивача з військової служби у відставку за станом здоров`я із виключенням з військового обліку ОСОБА_1 з 11.08.2022 року виключено зі списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) та знято з усіх видів забезпечення.

При розрахунку позивача у зв`язку з його звільненням з військової служби відповідачем нараховано та виплачено за період з 19.04.2022 року по 11.08.2022 року включно місячне грошове забезпечення у меншому ніж належало розмірі, а також нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у меншому ніж належало розмірі, оскільки до складу грошового забезпечення, з якого обчислено таку грошову допомогу при звільненні, не включено індексацію грошового забезпечення.

Невиплату всіх належних позивачу сум він оскаржив до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 420/12692/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 Постанови №704, в редакції чинній з 29.01.2020, при обчисленні ОСОБА_1 в період з 19.04.2022 по 11.08.2022 включно, розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме, невизначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на встановлені законодавством тарифні коефіцієнти за посадою та військовим званням.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_2 провести ОСОБА_1 перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме: визначити розмір посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на встановлені законодавством тарифні коефіцієнти за посадою та військовим званням в період з 19.04.2022 по 11.08.2022 включно.

В частині вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити, з урахуванням проведеного перерахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, перерахунок та доплату: місячного грошового забезпечення, підйомної допомоги, винагороди за бойове чергування (бойову службу), грошової компенсації за невикористані у 2022 році 29 днів щорічної основної відпустки та невикористані 98 днів додаткової відпустки за 2016 2022 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням в її розмірі індексації грошового забезпечення, суд відмовив.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року скасоване в частині відмови в позові ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням сум індексації. Ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у неврахуванні в місячному грошовому забезпеченні ОСОБА_1 , з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, сум індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 , з урахуванням раніше проведених виплат та обов`язкових платежів і зборів, одноразову грошову допомогу при звільненні, з урахуванням в місячному грошовому забезпеченні, з якого нараховується одноразова грошова допомога, суми індексації грошового забезпечення.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії залишене без змін.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 року в адміністративній справі № 420/12692/22, які набрали законної сили 29.03.2023 року, 2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) позивачу перераховано розміри посадового окладу та окладу за військовим званням та 11.04.2023 року виплачено за період з 19.04.2022 року по 11.08.2022 року грошове забезпечення та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 43 988,52 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача та листом-відповіддю відповідача від 11.04.2023 року №14/1804-23-Вих.

Отже, судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) та всіх видів забезпечення 11.08.2022 року, а остаточний розрахунок при звільненні був проведений відповідачем лише 11.04.2023 року.

ОСОБА_1 30.03.2022 року письмово звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення при звільненні та надання відповідних розрахунків.

Листом-відповіддю від 11.04.2023 року №14/1804-23-Вих. відповідач відмовив позивачу у задоволенні поданої останнім заяви.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п.7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача), закінченням проходження громадянином військової служби вважається день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу.

Згідно пункту 293 вищевказаного Положення № 1115 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Оскільки спеціальне законодавство щодо проходження служби в Державній прикордонній службі України (Закон України «Про Державну прикордонну службу України», Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115, Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України, затверджена наказом МВС України від 25.06.2018 року № 558) правовідносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача 11.08.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

В постанові від 26 лютого 2020 року по справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд в постанові від 13 травня 2020 року по справі № 810/451/17 вказав, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Таким чином, як зазначено вище, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

При цьому, аналогічна правова позиція щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року по справі № 823/1023/16, від 30 січня 2019 року по справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року по справі № 826/15235/16.

З матеріалів справи вбачається, що у день звільнення позивача з військової служби, йому не було виплачено грошове забезпечення та одноразову грошову допомогу при звільненні в повному об`ємі, при цьому, такий розрахунок в повній мірі був здійснений 11.04.2023 року.

Таким чином, враховуючи, що непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш ніж за шість місяців, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати коштів на підставі ст.117 КЗпП України.

Тому дії відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період з 12.08.2022 року (наступний день після звільнення) по 11.02.2023 року (шість місяців з дати звільнення) є протиправними.

Так, згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Відповідно до п. 7 розділу І Порядку № 260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, Порядок № 260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

Отже, застосуванню підлягають відповідні алгоритми, передбачені Порядком № 100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком № 260.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 11.04.2023 року, виплативши на виконання рішення суду місячне грошове забезпечення та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 43988,52 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед місяцем звільнення (червень та липень 2022) становив 66719,40грн. (33483,70 грн. + 33235,70 грн.). Сума середньоденного грошового забезпечення становить 1093,76 грн. (66719,40 грн. / 61 день).

Затримка розрахунку при звільненні становить 184 календарних дні (12.08.2022 року (наступний день після звільнення) по 11.02.2023 року (шість місяців з дати звільнення)).

У свою чергу, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 201251,84 грн. (1093,76 грн. х 184 дні).

Вирішуючи питання щодо розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у спірних правовідносинах, суд застосовує принцип співмірності, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 18.07.2018 у справі №825/325/16, від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати наступне (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За таких обставин, необхідно застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Згідно наведених вище правових висновків Верховного Суду до визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, необхідно застосувати принцип пропорційності, запропонований Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19.

Для цього необхідно обчислити розмір належних позивачу при звільненні сум, яка складається із суми, сплаченої позивачу при звільненні (нарахована сума, до утримання податків і зборів), та суми, сплаченої позивачу з затримкою (нарахована сума, до утримання податків і зборів). Вказана сума (результат додавання) складає 100% належного позивачу розрахунку при звільненні.

При звільненні позивачу було сплачено розрахунок в сумі 169892,36 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с.20).

Сплаченою з затримкою сумою остаточного розрахунку є сума 43988,52 грн., яка нарахована на виконання судового рішення по справі № 420/12692/22.

Загальна сума належного позивачу розрахунку при звільненні складає 213880,88 грн. (169892,36 грн. + 43988,52 грн. = 213880,88 грн.)

Надалі слід обчислити, який відсоток від загальної суми належного позивачу розрахунку при звільненні (213880,88 грн.) складає сплачена з затримкою сума (43988,52 грн.), і це дорівнює 20,57% (43988,52 грн. х 100% / 213880,88 грн. = 20,57%).

Остаточно, для визначення суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача, необхідно обчислену за правилами Постанови КМ України № 100 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців (201251,84 грн.), помножити на відсоток сплаченої з затримкою суми розрахунку від загальної суми належного позивачу розрахунку (20,57 %), а саме: 201251,84 грн. х 20,57% = 41397,50 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 41397,50 грн.

При цьому, з вказаної суми слід утримати належні до сплати податки і збори згідно вимог чинного законодавства.

Таким чином, вимога позивача про стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (Порядок №159).

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (п.1 Порядку №159).

Згідно з п.2-3 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян, суми відшкодування шкоди заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 року по справі №674/22/17, аналізуючи Закон №2050-ІІІ та Порядок №159, дійшов висновку, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Верховним Судом неодноразово висловлено та підтримано в подальшому правову позицію, що поняття «грошове забезпечення» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними (постанови від 25.09.2018 року в справі №815/4421/15, від 13.03.2019 року у справі №807/363/18, від 25.04.2019 року у справі №804/496/18, від 26.06.2019 року в справі №820/4748/17, від 04.12.2019 року у справі №813/8469/13-а, від 22.05.2020 року у справі №808/3200/17, від 04.02.2021 року у справі №160/5393/19, від 10.02.2022 року у справі №420/13606/21).

Згідно з ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 року по справі №264/6796/16-а дійшов висновку, що використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 року в адміністративній справі №420/12692/22, які набрали законної сили 29.03.2023 року, відповідачем виплачено позивачу недоплачене грошове забезпечення за період з 19.04.2022 року по 11.08.2022 року лише 11.04.2023 року, позивач набув право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за квітень - серпень 2022 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період затримки виплати вказаного грошового забезпечення.

При цьому, період затримки з 19.04.2022 року по 11.04.2023 року вказаний позивачем неправильно, оскільки період затримки виплати грошового забезпечення за кожний з місяців (квітень, травень, червень, липень, серпень 2022 року) вираховується окремо згідно приписів Порядку № 159.

При цьому, слід врахувати, що одноразова грошова допомога при звільненні є разовою виплатою, а тому компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати на суму вказаної допомоги не нараховується.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення при звільненні відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.08.2022 року по 11.02.2023 року у сумі 41397,50 грн., з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за квітень - серпень 2022 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період затримки виплати вказаного грошового забезпечення.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів