Справа № 160/12177/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, в якому просить:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не отримував передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткову винагороду за несення військової служби щодо охорони об`єкту критичної інфраструктури та одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 і постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Через систему «Електронний суд» позивачем надані до суду додаткові пояснення до позовної заяви.
Позивач просить залучити до матеріалів справи відповідь відповідача на адвокатський запит щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 11.2.2022 №168.
У відповіді на адвокатський запит відповідач зазначив, що контракт, який укладений між позивачем і головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України укладено до оголошення демобілізації, тому підстав передбачених в наказі Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, відсутні для виплати одноразової грошової допомоги.
Позивач звертає увагу на те, що особи, які підписали контракт у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію та призначаються на посади, строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються відповідно до ч.2 ст. 23 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу».
Виходячи з вказаної норми позивач вважає, що контракт укладений більш ніж на один рік, а тому підлягають застосуванню положення розділу 22 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройним Силам України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260 та має право на отримання одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту, оскільки така допомога виплачується особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше.
04.07.2023 від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 24.07.2023 за клопотанням відповідача залучено до розгляду справи Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і Міністерство оборони України в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Від третіх осіб письмові пояснення з приводу даної позовної заяви не надійшли, про розгляд справи Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту і Міністерство оборони України повідомлені належним чином через направлення копії ухвали і позовної заяви 09.08.2023 до електронних кабінетів, що підтверджується довідками суду про доставку електронних листів.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
На підставі указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», позивач ОСОБА_1 30.04.2022 був призваний на військову службу.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.04.2022 №74 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом нижчепойменових осіб сержантського та рядового складу наказано вважати призначеними до Військової частини НОМЕР_1 , зокрема сержанта ОСОБА_1 , старшим водієм відділення охорони 1 взводу охорони 4 роти охорони 3 батальйону охорони ВОС-790704Т.
05.11.2022 між Міністерством оборони України в особі голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту генерал-майором ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (військовослужбовець) був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту на посадах осіб офіцерського складу.
Відповідно до п. 3 контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на строк до оголошення демобілізації.
З копії витягу із наказу голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 05.11.2022 №89 вбачається, що відповідно до абзацу сьомого частини першої статті 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 104 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та пункту 11 Положення про Державну спеціальну службу транспорту, нижчепойменованих осіб сержантського і старшинського складу наказано увільнити від займаних посад, відповідно до п. 27 Положення укласти з ними нові контракти про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту на посадах осіб офіцерського складу строком до оголошення демобілізації, прийняти на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, відповідно до пунктів 42, 50 Положення присвоїти первинне військове звання офіцерського складу молодший лейтенант та призначити: сержанта ОСОБА_1 , старшого водія відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони 762 полку охорони -заступником командира роти охорони з морально-психологічного забезпечення батальйону охорони 762 полку охорони, ВОС -3400023.
09.04.2023 ОСОБА_1 подав до командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про виплату вказаної одноразової грошової допомоги, в якій було відмовлено з вказівкою про її виплату лише після звільнення з військової служби.
Позивача включено до бойового розпорядження голови Адміністрації ДССТ від 20 червня 2022 №74 , яким визначено місце служби на об`єкті 18/АМ.
Аналогічна відповідь була надана Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту листом від 02.05.2023 №518/Вих ЗВГ/370 на звернення позивача на «гарячу лінію» від 01.04.2023.
Позивач вважає, що зі сторони відповідача має місце протиправна бездіяльність, якою порушуються права і інтереси позивача щодо належного отримання винагороди за службу.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було продовжено відповідними Указами Президента України.
Станом на час розгляду справи, воєнний стан не скасований і не припинений.
Відповідно дост.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначені види військової служби, до яких відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За п.5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Згідно ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022«Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022, прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ( Постанова № 168).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (Порядок №260).
Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 , який- застосовується з 01 лютого 2023 року доповнено Порядок новим розділом XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Пунктом 2 вказаного розділу встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Позивач здійснює охорону та оборону об`єкту державного значення відповідно до бойового розпорядження голови Державної спеціальної служби транспорту, який не входить до переліку об`єктів державного значення відповідно до постанови КМУ від 13.12.2000 №1833-034 «Про затвердження переліку об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду».
Разом з тим спірні правовідносини у цій справі виникли до прийняття окремого доручення Міністерством оборони України та отримання телеграми начальника головного штабу першого заступника голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, а тому застосування їх суд вважає безпідставним і протиправним.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 06.04.2023 у справі №260/3564/22.
До того ж ці документи не є нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.
Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).
У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).
Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.
Відповідач у відповідях на звернення позивача підтвердив, що позивач здійснює охорону і оборону об`єкту державного значення відповідно до бойового розпорядження Голови Державної спеціальної служби транспорту від 20.06.2022 №74, що є законною підставою для нарахування і виплати позивачу додаткової щомісячної винагороди.
Відповідно до ч. 2. ст. 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
В ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ наведені види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону (ч. 1 ст. 19 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч.2. ст. 23 Закону № 2232-ХІІ для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу з числа:
військовослужбовців, які закінчили вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти за програмою підготовки для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу та оволоділи:
спеціальностями льотного складу авіації - 10 років;
іншими спеціальностями - 5 років;
громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років;
інших громадян - від 1 до 5 років.
За ч. 3 цієї статті для осіб, які приймаються на військову службу за контрактом в особливий період та призначаються на посади, крім осіб, зазначених в абзаці другому цієї частини, строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються відповідно до частини другої цієї статті.
У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково (абзац 3).
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (Положення №.1153/2008 ).
Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Пунктом 18. Положення №.1153/2008 встановлено, що перший контракт про проходження військової служби укладається, зокрема:
з громадянами, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, - строком від 1 до 5 років залежно від згоди сторін;
з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі введення воєнного стану, - до оголошення демобілізації.
Відповідно до .п.1 розділу XXII Порядку №260 одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується:
особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки;
особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком на 3 роки і більше;
особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше;
особам, які підписали контракт строком на 5 років і більше, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.
Підпунктом 8 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах:
особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира ( п 3 розділу XXII Порядку №260).
Відповідно до пункту 4 розділу XXII Порядку №260 допомога не виплачується:
особам рядового складу, які в період проходження військової служби за контрактом уклали контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу;
особам сержантського та старшинського складу, яких у період проходження військової служби за контрактом прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;
особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом;
у разі продовження військової служби за новим контрактом; у разі повторного прийняття на військову службу за контрактом осіб, звільнених з військової служби за контрактом ( кадрової військової служби офіцерського складу);
у разі підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України, звільненими з військової служби за контрактом або кадрової військової служби офіцерського складу, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.
Аналіз вищенаведених правових норм, свідчить про те, що одноразова грошова допомога не може бути виплачена особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом.
В даному випадку позивач був призваний по мобілізації, з яким укладено перший контракт про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту на посадах осіб офіцерського складу на строк до оголошення демобілізації. Воєнний стан фактично триває більше 1 року.
Тобто, позивача можливо віднести до осіб, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше та яким після укладення ними першого контракту виплачується одноразова грошова допомога.
Діюче законодавство України не містить заборон щодо виплати одноразової грошової допомоги за контрактом у випадку укладення його на строк до оголошення демобілізації.
Таким чином, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
В той же час позовні вимоги визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», не можуть бути задоволені.
Дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В даному випадку, відмовляючи позивачу у здійсненні нарахування і виплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022, відповідач вчинив активні дії.
Саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки рішення про відмову повідомлено через оформлення листом №833 від 26.04.2023.
За приписами ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За наведених обставин, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Згідно ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши докази надані сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до с. 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись статтями139, 241-246 ,255,262, 295 КАС України, суд, -
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В решті позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя О.В. Врона