Справа № 369/2018/22
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/2018/22
Провадження № 2-а/369/32/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

за участю секретаря: Житар А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Березюк Євгенія Ігоровича, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Березюк Євгенія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29 січня 2022 позивачем було отримано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5271466.

Як слідує з тексту оскаржуваної постанови, 29.01.2022 інспектором роти № 4 батальйону 2 УПП в Одеській області лейтенантом поліції Березюк Євгенієм Ігоровичем було винесено постанову серії ЕАО № 5271466 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В постанові зазначено, що керуючи транспортним засобом BMW 3281 номерний знак НОМЕР_1 29.01.2022 о 20.47 год. в м. Одеса Узвіз Марінеско, 12, водій здійснив проїзд на вимкнутий сигнал додаткової секції, чим порушив п.п.8.7.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) - порушення проїзду на вимкнений сигнал додаткової секції, що забороняє рух у напрямку, вказаному стрілкою.

Позивач вважав, що висновок про те, що скоєне ним адміністративне правопорушення є недоведеним належними доказами, а оскаржувана постанова є незаконною, так як не відповідає дійсним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Проаналізувавши ПДР України позивач вважав, що його положення дають підстави для висновку про те, що чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал вказує на інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції та не містить заборони руху транспортних засобів.

Також зазначено, що позивач, керуючи транспортним засобом та маючи намір виконати маневр повороту вправо, увімкнувши сигнал повороту вправо, виконав маневр на дозволений зелений сигнал основної секції світлофору, надавши перевагу всім іншім учасникам дорожнього руху, як це вимагають Правила для недопущення створення аварійної ситуації.

ОСОБА_1 рухався на автомобілі у нічну добу суток, близько 20.47 год.

Відповідно до п.8.2-1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закрити повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Розміщення та зовнішній вигляд світлофорів повинні відповідати вимогам Правил та ДСТУ 4092-2002 «Безпека дорожнього руху. Світлофори дорожні. Загальні технічні вимоги, правила застосовування та вимоги безпеки», затвердженим Наказом Держстандарту України 03.06.02 року № 326 (надалі за текстом - ДСТУ 4092-2002).

Відповідно до 5.1.9.2 ДСТУ 4092-2002 за наявності додаткової секції, світлофори повинні бути обладнані світловідбивальними екранами білого кольору прямокутної форми із закругленими краями, що виступають за габарити світлофора на 120 мм.

Однак, світлофор в м. Одеса на Узвозі Марінеско, 12 на якому начебто позивач здійснив проїзд на вимкнутий сигнал додаткової секції, чим порушив п.п.8.7.3. ПДР України, цим вимогам не відповідав, вказаний світлофор не був обладнаний світловідбивальними екранами білого кольору прямокутної форми із закругленими краями, що виступають за габарити світлофора на 120 мм, що унеможливлювало його видимість позивачем та сприйняття ним інформації, яку він передає у темну добу.

Крім того, в оскаржуваній постанові серії ЕАО № 5271466 не вказано, що до неї додається відеофіксація та в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

При цьому позивач зазначав, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Крім того, як вказано в позовній заяві, відповідачем було порушено саму процедуру розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови. Після зупинки позивач просив відповідача показати йому відеозапис, на якому зафіксований факт здійснення ним правопорушення. На переглянутому ним записі неможливо ідентифікувати його транспортний засіб. Однак, відповідач всупереч діючому законодавству України почав оформляти постанову. Позивач просив надати йому можливість скористатися правовою допомогою, проте його прохання було проігноровано. Йому також не надали можливість викласти свої пояснення при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Позивач вважав, що обмеження права його права, як водія на отримання правової допомоги для захисту своїх прав свідчить про порушення прав людини, що гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5271466 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 496,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20.04.2022 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було перейдено із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

13.04.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області до участі у справі було залучено в якості третьої особи Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

В судове засідання 03.08.2023 учасники процесу не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву з проханням розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 299 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, докази, надані на її обґрунтування, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою серія ЕАО № 5271466 від 29.01.2022, складеною лейтенантом поліції, 2 батальйону 4 роти Березюк Євгенієм Ігоровичем , ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв`язку з тим, що керуючи транспортним засобом BMW 3281 номерний знак НОМЕР_1 29.01.2022 о 20.47 год. в м. Одеса Узвіз Марінеско, 12, водій здійснив проїзд на вимкнутий сигнал додаткової секції, чим порушив п.п.8.7.3. ПДР України - порушення проїзду на вимкнений сигнал додаткової секції, що забороняє рух у напрямку, вказаному стрілкою.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17 зазначено, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі відповідач жодних доказів (матеріалів фото- та відеофіксації на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаного правопорушень, не надав.

Із наданих позивачем відеозаписів вбачається, що останній містить фіксацію руху якогось автомобіля, при чому марку та державний реєстраційний номер останнього неможливо встановити та зупинку його перед світлофором. Інший файл вже містить рух невідомого автомобіля на дозволений сигнал світлофора. Встановити обставини, що викладені в постанові серії ЕАО № 5271466 чи спростувати їх на підставі наданих позивачем відеофайлів не вбачається можливим.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, у визначений ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2022 строк відповідач не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи; водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене, а також те, що позивач в своєму позові категорично заперечив свою вину у вчиненому правопорушенні, а відповідач жодними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено його винуватість у даному адміністративному правопорушенні, шляхом подання відзиву по справі та доказів, на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та його винуватість у вчиненні такого, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області витрат по сплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», визначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Оскільки, матеріали справи не містять копії договору про правничу допомогу, доказів оплати гонорару адвокату, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат не містить жодних підписів, а сума вказана в ньому (3 000 грн.) не співпадає із заявленою в позовній заяві сумою - 2000 грн., суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст. ст. 251, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 229, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Березюк Євгенія Ігоровича, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5271466 про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушеннята накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Тетяна ДУБАС