Справа № 200/3501/23
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року Справа№200/3501/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська обл., місто Суми, вулиця Берестовська, будинок 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 64 про відмову в призначенні пенсії від 09.06.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву від 02.06.2023 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши: до страхового і спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років період роботи з 23.12.1992 по 11.10.2017 року в приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське», до страхового і спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років період роботи з 01.04.2023 по 02.06.2023 (тобто до дня звернення із заявою про призначення пенсії); до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років періоди роботи з 23.12.1992 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 02.07.2021, з 16.07.2021 по 31.03.2023 року, та прийняти рішення про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 02.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що вона 02.06.2023 року звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Рішенням відповідача від 09.06.2023 року №64 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Позивачка вважає рішення відповідача незаконним, у зв`язку з чим змушена була звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (з урахуванням змін, внесених Законом України №911-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року) в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

До спеціального стажу не зараховано період роботи з 23.12.1992 р. по 11.10.2017 р. в Приватному акціонерному товаристві Шахтоуправління Покровське, оскільки відсутній документ, що підтверджує належність дошкільного навчального закладу № 55 до закладу освіти.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка), страховий стаж складає 36 роки 04 місяці 16 днів, спеціальний стаж на 11.10.2017 становить 04 роки 03 місяці 17 днів.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , 02.06.2023 року звернулася через ВЕБ-ПОРТАЛ ПФУ із заявою встановленого зразку про призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління ПФУ в Сумській області № 64 позивачу відмовлено у призначенні пенсії від 09.06.2023, оскільки за наданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 23.12.1992 по 11.10.2017 року в Приватному акціонерному товаристві Шахтоуправління Покровське, оскільки відсутній документ, що підтверджує належність дошкільного навчального закладу №55 до закладу освіти, у зв`язку з чим, право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону №1788 відсутнє, в зв`язку з недостатністю стажу, який дає право на призначення пенсії. У рішенні вказано, що страховий стаж особи становить 36 років 4 місяці 16 дні, спеціальний стаж особи 4 роки 3 місяці 17 днів.

У трудовій книжці позивачки НОМЕР_3 містяться наступні записи щодо спірних періодів праці:

з 23.12.1992 по 02.07.2021 працювала на посадах: вихователь у яслах-садок №1: з 23.12.1992 по 31.08.2007; переведена вихователем категорії «спеціальний» з 01.09.2007 по 31.03.2019; переведена вихователем другої категорії з 01.04.2019 по 02.07.2021.

з 16.07.2021 по 15.05.2023 працювала на посаді вихователя дошкільної освіти.

з 17.05.2023 працює на посаді фахівця із соціальної роботи служби «Денний центр соціального психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статті».

Відповідно до диплому «Красноармійського педагогічного училища» НОМЕР_4 позивач закінчила повний курс по спеціальності викладання в початкових класах загальноосвітньої школи «Вчителя початкових класів».

В матеріалах справи, також є наявною копії довідок:

- Довідка ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 01.06.2023 №315 про те, що позивача дійсно працювала з 23.12.1992 по 02.07.2021 вихователем дошкільного начального закладу №55.

- Довідка ЗОШ І-ІІІ ступенів №8 Мирноградської міської ради Донецької області від 01.06.2023 №01-17/136 про те, що позивача дійсно працювала у ЗОШ І-ІІІ №8 вихователем ГПД з 15.08.1988 по 01.12.1992.

З наданого витягу у формі РС-право вбачається, що відповідач не врахував позивачу до спеціального стажу наступні періоди: з 23.12.1992 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 02.07.2021, з 16.07.2021 по 31.03.2023.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 1058 передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII (далі - Закон України № 2148) набрав чинності 11.10.2017.

З аналізу наведених норм слідує, що пенсія за вислугу років може бути призначена особам, які станом на 11 жовтня 2017 року мають стаж, необхідний для її призначення, що передбачений положеннями статті 55 Закону України №1788-XII .

Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Частиною першою статті 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту е статті 55. Пунктом е частини першої статті 55 вказаного Закону було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909).

Згідно з розділом 1 Освіта цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають:

- загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи (учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи).

Слід відмітити, що правовідносини, що виникають при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України заяв громадян про призначення пенсій за вислугу років регулюють, поміж інших, такі нормативно-правові акти як Закон України від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII Про освіту, Закон України від 22 червня 2000 року № 1841-III Про позашкільну освіту, Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, Перелік типів позашкільних навчальних закладів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2011 року № 433.

Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 посада "вихователя" віднесена до посади педагогічних працівників.

Отже, з урахуванням наведеного, вихователь є педагогічним працівником навчального закладу, тобто працівником освіти.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі - Закон №213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту е вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон №911-VIII) внесено зміни до статті 55 Закону №1788-ХІІ, зокрема у пункті е в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і; доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим. Отже, пункт е у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Таким чином, з прийняттям Закону №213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами д, е, ж статті 55 Закону №1788-ХІІ, а Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт е статті 55 Закону №1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту а статті 54, статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XI зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

За приписами пункту е частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 відновлена, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, ухвалюючи рішення від 04 червня 2019 року №2- р/2019, яким визнав неконституційними положення пункту а статті 54, положення статті 55 Закону №1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, №911-VIII), якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З аналізу наведених правових норм, Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах е, ж статті 55 Закону №1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної Законом №1788-ХІІ, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-ХІІ поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом а статті 54, пунктами а, б, в, г, д, е, є, ж статті 55 Закону №1788-ХІІ, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Відтак, з 05 червня 2019 року (в т.ч. станом на 02.06.023 року, тобто на день звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти) право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за умов наявності у них станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу від 25 до 30 років в закладах та установах за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від досягнутого ними віку.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закон №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки та довідки № 315 позивач працювала на посаді вихователем з 23.12.1992 по 02.07.2021 вихователем дошкільного начального закладу; з 16.07.2021 по 15.05.2023 працювала на посаді вихователя дошкільної освіти. З 17.05.2023 працює на посаді фахівця із соціальної роботи служби «Денний центр соціального психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статті».

Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу (ОК-5), періоди роботи позивачки з липня 2021 року по березень 2023 року обліковуються за спец стажем ЗП3055Е1, який у відповідності до Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, відноситься до Працівників освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Між тим, відповідачем розраховано спецстаж позивачки, який дає їй право на призначення пенсії за вислугою років лише з 15.08.1988 по 01.12.1992 та який станом на 11.10.2017 року складає 4 роки 3 місяці 17 днів.

При цьому, суд вважає безпідставним не включення до розрахунку спецстажу для призначення позивачці пенсії за вислугою років період роботи з 23.12.1992 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 02.07.2021, з 16.07.2021 по 31.03.2023, оскільки зазначені норми законодавства відповідачем, а саме Закон №213 та Закон №911 передбачали лише збільшення необхідного спецстажу для визначення права позивачки на отримання пенсійних виплат та встановлення періоду виходу на пенсію.

Суд зазначає, що враховуючи рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, відповідач під час призначення позивачці пенсії повинен був врахувати наявність її спецстажу станом на 11.10.2017 року.

За результатом розгляду трудової книжки позивачки, Індивідуальних відомостей про застраховано особу (ОК-5), судом встановлено, що за період з 15.08.1988 по 01.12.1992, з 23.12.1992 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 11.10.2017, позивачка працювала вихователем, та її спецстаж станом на 11.10.2017 року складає понад 29 років, що дає їй право на призначення пенсії за вислугою років.

Відтак, суд приходить до висновку, що на момент звернення до відповідача позивачка мала право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ.

За правилами ч. 1, 2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки рішення відповідача про відмову позивачці у призначенні пенсії за вислугу років ґрунтувалося на висновках відповідача про відсутність у позивачки необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, суд приходить до висновку, що вказане свідчить про не доведення відповідачем правомірності відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти, у зв`язку з чим зазначене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивачки про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугою років, суд зазначає наступне.

В юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Разом з тим, суд вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що педагогічна діяльність у закладах позашкільної освіти незалежно від їх форм власності та підпорядкування підлягає зарахуванню до спеціального педагогічного стажу, що дає право на пенсію за вислугу років працівникам освіти.

Однак зауважує, що ні пенсійному органу, ні суду не надані докази належності дошкільного закладу №55 до системи закладу освіти (статут тощо).

Висновок пенсійного органу, про те, що дошкільного навчального закладу №55 не включений до Переліку № 909 є передчасним.

Так, відповідач не пропонував позивачу подати додаткові документи для підтвердження належності цього закладу до системи позашкільної освіти; не скористався своїми правами, передбаченими ст. 44 Закону № 1058, та не звернувся із запитом до цієї установи, не провів перевірку тощо.

Як наслідок, висновок пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування періоду роботи з 23.12.1992 по 11.10.2017 року в Приватному акціонерному товаристві Шахтоуправління Покровське, оскільки відсутній документ, що підтверджує належність дошкільного навчального закладу №55 до закладу освіти не може вважатися обґрунтованим.

Стосовно зарахування періоду роботи з 12.10.2017 по 02.07.2021, 16.07.2021 по 31.03.2023 та з 01.04.2023 по 02.06.2023 суд зазначає, що спірним рішенням взагалі не було зазначено підстав для незарахування вказаного періоду

Враховуючи, що у зазначений період позивач працювала на посадах, що дають право на призначення на пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, вказаний період має бути зарахований до спеціального стажу.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Правовідносини щодо призначення пенсії, обчислення стажу для її призначення відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону,

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи було відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих документів для призначення пенсії. У самому рішенні відповідач не надав оцінки поданим заявником документам, та наявності підстав віднесення до пільгового стажу періодів роботи з 12.10.2017 по 02.07.2021, 16.07.2021 по 31.03.2023 та з 01.04.2023 по 02.06.2023. Фактично відповідачем відмовлено у призначенні пенсію позивачу без будь-якого обґрунтування наявності причинного зв`язку зазначених у рішенні норм з питанням про призначення пенсії позивачу.

За приписами ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що судом встановлено не доведеність відповідачем правомірності відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти та з заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 02.06.2023, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за вислугу років на підставі п. "е" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 02.06.2023.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подання до суду адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1, 8 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська обл., місто Суми, вулиця Берестовська, будинок 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії частково задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №64 від 09.06.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років періоди роботи ОСОБА_1 з 23.12.1992 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 02.07.2021, з 16.07.2021 по 31.03.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового і спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років період роботи ОСОБА_1 з 01.04.2023 по 02.06.2023 (тобто до дня звернення із заявою про призначення пенсії).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 02.06.2023 з урахуванням висновків викладених у рішенні.

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Повний текст рішення складено та підписано 04.09.2023.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька