Справа № 160/9159/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2023 року Справа № 160/9159/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради (далі - Департамент соціальної політики КМР, відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі третя особа, ОСОБА_2 ), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради у призначенні ОСОБА_1 компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позову вказано, що з січня 2020 позивач проживає зі своєю бабусею, ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи на підставі висновку №16 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Факт потреби в отриманні соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи підтверджується і відповіддю від 24.01.2023 за №М-1967, яку надано на запит до Кам`янської міської ради, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , за результатом проведеної щодо неї лікарсько-консультативної комісії від 03.02.2023, має потребу у постійному догляді за станом здоров`я. Позивач зазначає, що він фактично щодня здійснює догляд за своєю бабусею у зв`язку із її поганим самопочуттям та незадовільним станом здоров`я. З цих підстав, в лютому 2023 року позивачем здійснено письмове звернення до відповідача з заявою про компенсацію з надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі. За результатами такого звернення, вирішено утворити комісію з комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальної послуг, внаслідок чого, головним спеціалістом УСЗН Дніпропетровського р-ну м. Кам`янське було складено акт проведення обстеження сім`ї. Вказаним вище актом обстеження встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом із своєю рідною бабусею за однією адресою та надає їй соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та рекомендовано призначити компенсацію по догляду на непрофесійній основі. Проте, за результатом комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг встановлено, що ОСОБА_2 , не потребує надання соціальних послуг з догляду, оскільки сума балів становить 55 і вище. Фактично, вказана вище протиправна відмова надійшла ОСОБА_1 у формі повідомлення про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги в якому і було зазначено про відсутність права на надання державної соціальної допомоги (сума балів індивідуальних потреб 55 і вище). Позивач вважає, що вищевказані обставини свідчать про те, що відповідачем безпідставно та незаконно відмовлено в призначенні компенсації позивачу за надані соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Ухвалою суду від 18.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
19.06.2023 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що за результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб ОСОБА_2 , яка потребує надання соціальних послуг визначались бали, за якими загальна сума становить 73 бали, що є руховою активністю 3 групи. Максимальна сума балів відповідно до показників, за якою призначається допомога становить 54 бали. На підставі комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб складено висновок про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, згідно з яким, ОСОБА_2 не потребує надання соціальних послуг з догляду, оскільки сума балів індивідуальних потреб перевищує 55 балів. Якщо за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб сума балів становить більше ніж 54 бали, особа не потребує надання соціальних послуг з догляду, якщо сума балів становить від 54 до 0 балів - потребує. У зв`язку із цим позивачу відмовлено у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, так як сума балів індивідуальних потреб ОСОБА_2 становить вище 55 балів. Отже, ОСОБА_2 не потребує надання соціальних послуг з догляду, а позивач не має права на компенсацію за догляд. Висновок про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб ОСОБА_2 , не є предметом спору у цій справі та вказаний висновок є чинним та не скасований, а позивачем не заявляються довід щодо недостовірного відображення характеристик ОСОБА_2 , відображених в шкалі оцінки її можливості виконання елементарних та складних дій від 24.03.2023. Також, представником відповідача зазначено, що позивач при поданні заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за призначенням компенсації зазначав, що не є фізичною особою-підприємцем. Але, під час перевірки встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який був сформований 27.03.2023, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець маючи вид економічної діяльності: 69.10 діяльність у сфері права (основний), що свідчить про те, що позивач вказав в заяві неправдиві відомості.
11.07.2023 позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій вказано, що повідомлення про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги фактично суперечить медичним показникам та медичним документам ОСОБА_2 , які слід враховувати при вирішенні питання про її потребу в отриманні соціальних послуг. Позивач наголошує, що саме згідно з висновком №16 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, вбачається, що ОСОБА_2 , потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. З приводу того, що ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, позивач зазначив, що дана обставина не була підставою, яка покладена в основу рішення про призначення компенсації. Крім того, позивач звернув увагу на те, що статус фізичної особи-підприємця може бути призупинений, проте така інформація не була зазначена у відзиві на позовну заяву та відсутні докази того, чи здійснюється відповідний обсяг господарської діяльності даною фізичною особою підприємцем.
19.07.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про народження батька позивача ОСОБА_3 .
Позивач разом з ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
03.02.2023 комісією у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено Висновку №16 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, який складений щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В графі 4 „Рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (необхідне підкреслити) не підкреслено які саме соціальні послуги рекомендовано.
16.02.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі разом із заявою ОСОБА_2 про згоду отримувати соціальні послуги, декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
В заяві про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі позивач вказав, що не працює, не навчається, не є ПП, в ЦЗ не перебуває, не в шлюбі, пільгою та субсидією не користується.
За результатами звернення позивача утворено комісію з комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальної послуг, до складу якої увійшли: головний спеціаліст УСЗН Дніпровського району ОСОБА_7 , сімейний лікар ОСОБА_6 , головний фахівець ЦНСП КМР ОСОБА_8 .
Членами комісії складено Висновок про результати комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальної послуг ОСОБА_2 , в якому встановлено, що ОСОБА_2 не потребує надання соціальних послуг з догляду, сума балів 73.
Актом проведення обстеження сім`ї №32 від 24.03.2023 встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом ОСОБА_2 за однією, та надає їй соціальної послуги з догляду щоденно та рекомендовано не призначати компенсаційну виплату по догляду.
29.03.2023 прийнято рішення про призначення компенсації Департаменту соціальної політики КМР, в якому зазначено про відсутність у ОСОБА_1 права на державну соціальну допомогу по догляду за ОСОБА_2 .
Вважаючи відмову відповідача у призначенні та виплаті вищевказаної компенсації протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі - Закон № 2671-VIII) передбачено, що соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 2671-VIII до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Згідно із пунктами 1, 4 частини 6 статті 13 Закону № 2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.
За приписами частини 7 статті 13 Закону № 2671-VIII фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд. Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується фізичним особам - надавачам соціальних послуг, які не перебувають у трудових відносинах, не є фізичними особами - підприємцями, не провадять незалежної професійної діяльності (наукової, літературної, артистичної, художньої, освітньої або викладацької, а також медичної, юридичної практики, у тому числі адвокатської, нотаріальної діяльності тощо), не перебувають на обліку як безробітні.
Зазначена стаття має імперативну норму, що компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги виплачується фізичним особам - надавачам соціальних послуг, які не є фізичними особами підприємцями. Вказана норма не має жодних виключень щодо того чи фактично здійснює фізична особа надавач соціальних послуг підприємницьку діяльність, чи отримує дохід від такої діяльності на час звернення за призначенням компенсації тощо.
З долученої до матеріалів справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який був сформований 27.03.2023, випливає, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець маючи вид економічної діяльності: 69.10 діяльність у сфері права (основний), дата запису про реєстрацію 17.01.2018. У графі „Актуальний стан на фактичну дату та час формування вказано „зареєстровано.
Таким чином, позивач, як особа, яка є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем на час звернення до відповідача з заявою про призначенням компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги, в силу прямої вказівки частини 7 статті 13 Закону № 2671-VIII не мав права на призначення та отримання такої компенсації.
Суд критично оцінює посилання позивача, що наявність у нього статусу суб`єкта підприємницької діяльності не було покладено в основу рішення про призначення компенсації.
З цього приводу суд зазначає, що позивачем не оскаржується рішення відповідача від 29.03.2023 про призначення компенсації. Позивачем оскаржується відмова Департаменту соціальної політики КМР у призначенні ОСОБА_1 компенсації, яка, як випливає з відзиву відповідача, ґрунтується, крім іншого, і на відсутності у позивача права на отримання такої компенсації, як особи, яка має статус фізичної особи-підприємцем.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, в межах позовних вимог.
На підставі частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами доводи, окрім проаналізованих вище, не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар