Справа № 120/9426/23
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 вересня 2023 р. Справа № 120/9426/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі, головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Апарату Верховної Ради України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Апарату Верховної Ради України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови від 09.06.2023 року про відкриття виконавчого провадження №71987831 за виконавчим листом №120/2340/21-а, виданим Вінницьким окружним адміністративним судом 25.05.2023 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.07.2023 року позовну заяву Апарату Верховної Ради України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови разом з доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2023 року вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

14.08.2023 року матеріали адміністративної справи надійшли до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 21.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.08.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" чітко передбачений обов`язок державного виконавця виносити постанову про відкриття виконавчого провадження у разі надходження виконавчого документа на виконання за заявою стягувача, якщо такий виконавчий документ відповідає вимогам Закону.

Враховуючи, що виконавчий документ відповідав вимогам встановленим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця були відсутні правові підстави для не відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №120/2340/21-а.

31.08.2023 року представником відповідача подано клопотання про долучення до справи копій матеріалів виконавчого провадження №71987831.

Ухвалою суду від 31.08.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 . Даною ухвалою також встановлено третій особі строк до 04.09.2023 року для подання пояснень щодо позову в порядку статті 165 КАС України.

Ухвала суду від 31.08.2023 року надіслана на електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується складеною довідкою про направлення на електронну пошту та підтвердженням отримання ухвали.

Крім того, третій особі роз`яснено зміст ухвали від 31.08.2023 року та повідомлено про можливість самостійно отримати належним чином завірену її копію в приміщенні Вінницького окружного адміністративного суду, що підтверджується наявною у матеріалах справи телефонограмою складеною секретарем судового засідання.

Втім, третя особа правом на подання пояснень щодо позову в порядку статті 165 КАС України не скористалась.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі фактичні обставини справи.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняття на виконання виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023 року, щодо зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки /а.с. 136/.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем 09.06.2023 року відкрито виконавче провадження №71987831 з виконання виконавчого листа №120/2340/21-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 25.05.2023 року.

Боржником у вказаній постанові визначено Апарат Верховної Ради України та встановлено термін виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Даною постановою також стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 26800 грн.

Листом Апарат Верховної Ради України /а.с. 141-142/ повідомив державного виконавця, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів Законом України №2352-ІX від 01.07.2022 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (який набрав чинності 19.07.2022 року), відповідно до частини другої статті 6 Закову України "Про виконавче провадження", статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

На виконання рішення суду у справі №120/2340/21-а в частині, яку може виконати Апарат Верховної Ради України, а саме нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки, направили державному виконавцю розрахунки такої компенсації, сума якої становить:

- за 4 календарні дні - 646,72 грн.;

- за 107,5 календарні дні - 20330,40 грн.

22 червня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71987831 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" /а.с. 145-146/.

Втім, 21.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою у якій вказала, що Апарат Верховної Ради України про виконання рішення суду №120/2340/21-а її не інформував, а кошти не надходили /а.с. 147/.

Постановою заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про результати перевірки законності виконавчого провадження №71987831 від 01.08.2023 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену у виконавчому провадженні №71987831, як таку, що винесена передчасно /а.с. 148-150/.

Підставою для її винесення стало те, що боржником не надано доказів фактичного та повного виконання рішення суду, а державним виконавцем не перевірено відповідність зазначеної боржником інформації.

01.08.2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №71987831 /а.с. 152/-153/.

Позивач не погоджується із постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023 №71987831 та вважає її протиправною, а тому звернувся до суду з адміністративним позовом для її скасування.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Слід зазначити, що відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже виконання судового рішення є кінцевою стадією судового захисту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно з частиною 1 статті 5 вказаного Закону покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 6 Закону України №1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" №4901-VI від 5 червня 2012 року (далі - Закон України №4901-VI) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Спірні правовідносини виникли з приводу виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/2340/21-а від 27.05.2021 року, яким зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Суд звертає увагу, що дане рішення має зобов`язальний характер і не стосується стягнення з суб`єкта владних повноважень конкретної суми коштів.

Отже, доводи позивача щодо повноважень на виконання вказаного рішення суду саме в органу казначейської служби є необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України №1404-VIII встановлений обов`язок виконавця розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 5 вказаної статті Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї за відомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 6 статті 26 ЗУ №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Тому суд дійшов висновку, що дії з виконання рішення суду №120/2340/21-а та винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, якою також стягнуто з боржника виконавчий збір, державним виконавцем органу виконавчої служби вчинені в межах наданих законом повноважень.

Стосовно тверджень позивача на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, то суд зазначає, що основні вимоги щодо його стягнення визначені в статті 27 Закону України №1404-VIII.

Зокрема, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Крім того, відповідно до частини 9 вказаної статті Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України №1404-VIII є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене, суд вказує, що з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у спірних правовідносинах позивач, як боржник, виконав лише частково рішення суду №120/2340/21-а, зокрема нарахував ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки на загальну суму 20977,12 грн., що підтверджується розрахунками /а.с. 143-144/.

Втім, рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/2340/21-а в частині виплати грошової компенсації, станом на день вирішення даної справи, залишається невиконаним. Доказів протилежного учасниками справи суду не надано.

Отже, рішення суду не було повністю виконане до дати відкриття виконавчого провадження, тому доводи позивача про відсутність підстав для нарахування виконавчого збору є необґрунтованими.

На підставі викладених обставин, суд приходить висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у той час як представником позивача не доведено наявності обставин протиправності прийнятого відповідачем рішення.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору відшкодуванню згідно статті 139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст.73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287,295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Позивач: Апарат Верховної Ради України (вул. Грушевського, 5, м. Київ, 01008);

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, );

Третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович