Справа № 308/3347/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 308/3347/22 пров. № А/857/11310/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року, прийняте суддею Лемак О.В. о 10 годині 08 хвилині у м. Ужгороді, повний текст складено 05.06.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення,-

встановив :

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (надалі ГУ ДМСУ в Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення №10 від 23.02.2022 з України іноземця або особи без громадянства громадянина Нігерії ОСОБА_1 та заборону на в`їзд в Україну строком на 3 роки; зобов`язання анулювати штампи на стор. 30 і 31 в паспорті № НОМЕР_1 про прийняте рішення про примусове повернення та про заборону в`їзду в Україну.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області № 10 від 23 лютого 2022 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що позивач станом на час винесення відносно нього оскаржуваної постанови не був обізнаний про прийняття Верховним Судом судового рішення, а тому не міг виконати вимоги ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, після доведення відомостей щодо відмови у відкритті касаційного провадження, позивачу не надано було часу для того, щоб добровільно повернутися в країну походження або третю країну.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2022 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2022 скасовано постанову серії ПН МЗК 001004 від 23.02.2022 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина Нігерії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП і закрито справу про адміністративне правопорушення. Таким чином фактично встановлено відсутність вини позивача у порушенні правил перебування іноземця на території України.

Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, під слідством та судом в Україні не перебуває, відсутні інші підстави стосовно обмеження його в`їзду в Україну.

Вказані вимоги про зобов`язання анулювати штампи на стор. 30 і 31 в паспорті № НОМЕР_1 до задоволення не підлягають, оскільки рішення, на підставі якого було внесено дані записи, судом визнається незаконним, що є належним захистом порушених прав позивача.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДМСУ в Закарпатській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що 15.02.2022 позивачу було продовжено довідку про звернення за захистом на підставі поданої ним копії касаційної скарги на рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду. Згідно абазу другого пункту 4.7. Правил строк дії довідки про звернення за захистом в Україні продовжується територіальним органом ДМС на три місяці.

Підставою для продовження строку дії довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку - копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі або належним чином оформленої судової повістки.

З об`єктивних причин, у зв`язку з хакерською атакою на сайти державних органів, відповідачем не було змоги перевірити інформацію про відкриття провадження, тому з огляду на дані обставини позивачу було продовжено строк дії довідки про звернення за захистом в Україні на три місяці.

Проте, 17 лютого 2022 ухвала Верховного Суду стала перебувати у вільному доступі. З огляду на викладені обставини у позивача 28 лютого 2022 довідку про звернення за захистом вилучено та видано закордонний паспорт, який знаходився на зберіганні.

Апелянт зазначив, що однією з підстав для прийняття рішення про примусове повернення є дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Враховуючи вище викладене та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ГУ ДМС України в Закарпатській області 23 лютого 2022 прийнято рішення про примусове повернення з України позивача.

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців ти осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням №10 від 23.02.2022 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Закарпатській області В. Опаленик, вирішено:

1.Примусово повернути за межі України громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.Зобов`язати його покинути територію України у термін: до 23.02.2022.

3.Заборонити в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що 23.02.2022 у ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м.Ужгород виявлено громадянина Нігерії ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з документом, що посвідчує особу, а саме паспорт громадянина Нігерії № НОМЕР_1 , який порушив правила перебування на території України, а саме, проживав в Україні із порушенням правил перебування. Громадянину Нігерії ОСОБА_1 рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №260/1439/21 відмовлено у визнанні біженцем, та ухвалою Верховного Суду у справі №260/1439/21 від 08.02.2022, відмовлено у відкритті касаційного провадження щодо визнання вищевказаної особи у визнанні біженцем.

Так, громадянин Нігерії ОСОБА_1 не покинув територію України у встановлений законодавством строк та порушив правила перебування/проживання на території України.

23.02.2022 вище зазначеного іноземця притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. Постановою про накладення адміністративного стягнення накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Підстав для подальшого законного перебування в Україні в громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 немає

Разом з тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 06 квітня 2022 постанову серії ПН МЗК 001004 від 23.02.2022 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина Нігерії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2022, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2022 у справі № 308/3345/22 залишено без змін.

Із вказаної постанови слідує, що як випливає з довідки про звернення за захистом в Україні №010895, така була видана 02.09.2021 позивачу, строком дійсності до 20.11.2021. В подальшому, термін її дії було продовжено до 20.02.2022 та до 15.05.2022.

Відтак, громадянину Нігерії ОСОБА_1 продовжено термін дії довідки, а тому останній законно міг перебувати на території України з 15.02.2022 до 15.05.2022. Зазначена довідка була вилучена у позивача 23.02.2022, та в той же час було повернуто позивачу його закордонний паспорт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при прийнятті постанови не були враховані всі обставини по справі, зокрема те, що позивач на час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не отримав копію ухвали Верховного Суду, якою закінчено касаційне провадження щодо отримання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, а також те що позивач мав дійсну довідку про звернення за захистом в Україні. Відтак відповідачем не дотримано вимоги ст. 280 КУпАП.

Як встановлено судом, позивач звертався з заявою про визнання його в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак відповідачем йому у цьому було відмовлено.

Дану відмову позивач оскаржив у судовому порядку та рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 у справі № 260/1439/21 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України № 91-21 від 22 березня 2021 про відмову громадянину Нігерії ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано Державну міграційну службу повторно розглянути заяву про визнання громадянина Нігерії ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В решті частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 у справі № 260/1439/21 - скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову громадянину Нігерії ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою громадянина Нігерії ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 у справі №260/1439/21 за позовом громадянину Нігерії ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про оскарження рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач покликається на те, що примірник ухвали Верховного Суду від 08.02.2022 на момент притягнення його до адміністративної відповідальності і прийняття рішення про примусове повернення до Нігерії він ще не отримав і про це повідомив співробітнику міграційної служби. Однак і це останній проігнорував.

Судом з копії конверту та відстеження поштового відправлення встановлено, що ухвала Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №260/1439/21 була направлена на адресу позивача 09.02.2022 та отримана ним 03.03.2022.

Відтак позивач станом на час винесення відносно нього оскаржуваної постанови не був обізнаний про прийняття Верховним Судом судового рішення, а тому не міг виконати вимоги ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, після доведення відомостей щодо відмови у відкритті касаційного провадження, позивачу не надано було достатнього часу для того, щоб добровільно повернутися в країну походження або третю країну.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Частиною 4 вказаної статті встановлено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 №353/271/150.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення. Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що Інструкцією визначено виключний перелік підстав, за яких органи Державної міграційної служби України можуть ухвалити рішення про примусове повернення іноземців за межі України.

Із оскарженого судового рішення вбачається, що таке містить покликання на те, що 23.02.2022 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

Однак, як вже було зазначено судом вище, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2022 залишеним без змін постановою апеляційного суду від 01.09.2022 скасовано постанову серії ПН МЗК 001004 від 23.02.2022 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина Нігерії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що згаданими судовими рішеннями фактично встановлено відсутність вини позивача у порушенні правил перебування іноземця на території України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час винесення оскаржуваного судового рішення у позивача була наявна довідка про звернення за захистом в Україні, термін дії якої з 20.02.2022 по 15.05.2022. Даної обставини апелянт не заперечує.

Відтак, впродовж дії цієї довідки ОСОБА_1 мав право на законних підставах перебувати на території України.

Також судом встановлено, та не спростовано відповідачем, що позивачем копію ухвали Верховного Суду від 08.02.2022 про відмову у відкритті касаційного провадження у справі за його позовом про оскарження рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на момент прийняття оскарженого рішення про примусове повернення до Нігерії він ще не отримав.

Суд звертає увагу і на те, що в рішенні про примусове повернення №10 від 23.02.2022 з України іноземця або особи без громадянства громадянина Нігерії ОСОБА_1 зобов`язано останнього покинути територію України до 23.02.2022, тобто в той самий день, коли це рішення було винесене.

На думку суду, таке зобов`язання не узгоджується із вимогами ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», де зазначено про те, що у рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, відповідач фактично позбавив можливості позивача добровільно виконати таке рішення

Відповідно до 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України

В оскаржуваному рішенні позивачу заборонено в`їзд в Україну строком на 3 роки, однак, жодним чином не мотивовано такої заборони.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки встановлення заборони на в`їзд в України є правом відповідача, а не обов`язком, то останній скориставшись таким правом, зобов`язаний аргументувати таке використання.

Апеляційний суд зазначає, що мотивація апеляційної скарги жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційний суд не здійснює перерозподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 272, 288, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року у справі №308/3347/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 01.09.2023.