Справа № 260/2226/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2023 рокум. Ужгород№ 260/2226/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, вул. Ференца Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) через представника адвоката Цебрика Любомира Васильовича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі відповідач, ГУНП в Закарпатській області), у якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у:

- ненарахуванні та невиплаті позивачу компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн.;

- ненарахуванні та невиплаті позивачу при звільненні зі служби одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби в розмірі 165815,5 грн.;

- ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 р. тривалістю 10 календарних днів в розмірі 11610 грн.

2. Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу:

- грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн.;

- грошову компенсацію за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 р. тривалістю 10 календарних днів в розмірі 11610 грн.;

- одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби в розмірі 165815,5 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, починаючи з 04.10.2022 р. по день фактичної виплати заборгованості.

3. Зобов`язати відповідача та його керівника подати суду звіт про виконання судового рішення протягом трьох робочих днів з моменту набуття рішенням суду законної сили.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період проходження служби в поліції позивач мав право на додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 р. тривалістю 10 календарних днів, компенсацію за яку після звернення позивача відповідачем так і не було виплачено. Крім того зазначив, що на його думку відповідач здійснив неправильний розрахунок суми компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, а також розміру виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 років повних календарних років служби. Відтак, позивач за захистом своїх прав звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом подання до суду належним чином мотивованого клопотання про поновлення строку звернення до суду.

16 червня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом та продовжено розгляд адміністративної справи.

24 травня 2023 року відповідач надіслав до Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечує. Так, зокрема, зазначає, що позивачу нараховано компенсацію за невикористану відпустку у 2022 році в розмірі 15681,93 грн. відповідно до п.8 розділу ІІІ Порядку №260. Крім того представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 , у відповідності до пункту 6 розділу 6 Наказу №260 було нараховано 89102,50 грн. З приводу грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів є предметом розгляду у справі №260/40/23. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у справі №260/40/23 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Закарпатській області, яка полягає у невиплаті позивачу при звільненні з роботи грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку, як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 рік, тривалістю 10 календарних днів було відмовлено. Крім того у відзиві вказав, що оскільки, виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась у порядку визначеному спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про Національну поліцію», постанов Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та наказом МВС від 06.04.2016 року №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання», а тому не має підстав застосування до відповідача положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на службу в поліцію.

ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , має двох дітей віком до 15 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 ).

Наказом ГУНП в Закарпатській області №174-о/с від 27.09.2022 майора поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції з 03 жовтня 2022 року.

Як вбачається з листа Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №38аз/106/2-2022 від 26.12.2022 та архівної відомості №1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року позивачу було нараховано матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 15033,91 грн. Крім того, позивачу виплачено компенсацію за невикористані 33 дні відпустки за 2022 рік у розмірі 15682,04 грн., а також одноразову грошову допомогу при звільненні із служби (вихідну допомогу) у розмірі 89102,50 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати передбаченої нормами законодавства України грошової компенсації за додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 р. тривалістю 10 календарних днів протиправною, а також не погоджуючись із здійсненими відповідачем розрахунками суми одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 років повних календарних років служби, а також суми компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, з метою захисту порушеного права позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

З приводу вимог позивача визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн. та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн. суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частини перша, друга статті 59 Закону №580-VIII).

Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

На виконання статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання». Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі Порядок №260).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988), грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд зазначає, що у постанові від 06.02.2020 в справі №818/1276/17 (провадження №К/9901/48853/18) Верховний Суд зазначив, що питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, урегульовані нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. На підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Позиція аналогічного змісту також наведена Верховний Судом у постановах від 07.08.2019 в справі №820/5122/17 (провадження №К/9901/16897/19), від 31.03.2020 в справі №808/2122/18 (провадження №К/9901/68185/18, №К/9901/68414/18), від 02.07.2020 в справі №825/1038/16 (провадження №К/9901/9235/18, №К/9901/9238/18).

У ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наказу ГУНП в Закарпатській області №174 о/с від 27.09.2022 року, вбачається, що невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований позивачем час у 2022 році складає 33 календарних днів, що в свою чергу останнім не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи, та наведено відповідачем у відзиві, таким застосовано пункт 8 розділу ІІІ Порядку №260 при розрахунку розміру компенсації за невикористану відпустку в розмірі 15682,04 грн. виходячи з розрахунку за встановлених видів оплати, що мали постійний характер у вересні місяці 2022 року відповідно до архівної відомості №1 за період з січня 2022 по грудень 2022 р., а саме: 2400 грн. грн. посадового окладу + 2000 грн. оклад за спец. звання + 2200 грн. надбавку за стаж служби + 2640 грн. надбавка за специфічні умови проходження служби + 5016,40 грн. щомісячна премія = 14256,40грн.) : 30 календарних днів = 475,21 грн. Відповідно 475,21 грн. * 33 календарних днів невикористаної відпустки = 15681,93 грн.

З огляду на те, що рамках розгляду даної адміністративної справи позивач оскаржує зокрема суму нарахованої відповідачем компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік, тобто за рік у якому позивач був звільнений з роботи суд доходить висновку, що відповідачем вірно розраховано на підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 розмір грошової компенсації за 33 календарних дні невикористаної відпустки.

При цьому, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення».

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Відтак, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем при розрахунку розміру грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку не враховано індексацію, що підтверджено розрахунком наведеним у відзиві відповідача.

Щодо не врахування відповідачем суми індексації при розрахунку розміру грошової компенсації за невикористану відпустку суд зазначає наступне.

Відповідно до п.8 Порядку №260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно з пунктом 3 цього ж Порядку до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

На підставі Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

На те, що індексація є складовою належної працівникові заробітної плати (грошового забезпечення), звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постанові від 28 листопада 2019 року в справі №803/1937/17, зазначивши наступне: «Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.».

Оскільки спеціальне законодавство, зокрема Закон №580-VIII, Закон №2262-ХІІ та Порядок №260, не містять питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється в тому компенсація за невикористанні дні відпустки, при вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078. Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, постанові від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17, постанові від 30 квітня 2021 року в справі №620/561/20.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату звільнення зі служби ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у складі грошового забезпечення індексація грошового забезпечення, зокрема у вересні 2022 року в сумі 2563,60 грн, що підтверджується архівною відомістю позивача №1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року.

Крім того, з архівної відомості позивача №1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року та архівної відомості позивача №1 за період з січня 2021 року по грудень 2021 року вбачається, що у період з січня 2022 року по жовтень 2022 року ОСОБА_1 щомісячно нараховувалась індексація, що підтверджує систематичний характер її виплати у складі грошового забезпечення позивача.

Проте, індексація грошового забезпечення не була включена до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховувалась грошова компенсація за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, то вона має бути врахована у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 для розрахунку грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.

Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану основну щорічну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн. та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн.

Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

Однак, відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік за 33 календарних дні в розмірі 15682,04 грн., що не заперечується сторонами, а відтак суд приходить до висновку, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки відповідачем (дією, а саме у даному випадку проведеним розрахунком) нараховано та виплачено позивачу компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у спірному розмірі.

Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 33 календарні днів без урахування суми індексації.

Що стосується правомірності невиплати відповідачем грошової компенсації ОСОБА_1 за не використану соціальну відпустку, передбачену ст. 19 Закону №504, суд зазначає наступне.

Нормами ст. 19 Закону №504 передбачена додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Така відпустка надається щорічно одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків, тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Тобто, право на таку додаткову відпустку має один із батьків, що має 2-х та більше дітей.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , має двох дітей віком до 15 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 ).

Отже, позивач мав право на отримання додаткової соціальної відпустки, передбаченої ст. 19 Закону №504. Поряд з цим, для реалізації такого права ОСОБА_1 повинен був надати роботодавцю докази, що така не була використана у спірному періоді його дружиною, оскільки право на отримання такої обома батьками законодавством не передбачено. В свою чергу роботодавець самостійно встановити вказану обставину не може.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 р. у справі №260/40/23 (набуло законної сили 27 липня 2023 року), суд відмовив позивачу у задоволенні позову до відповідача у частині ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 р. тривалістю 10 календарних днів з тих підстав, що позивач не звертався до відповідача з рапортом про виплату йому компенсації за соціальну відпустку за 2021 р. та не подавав докази того, що дружина позивача не отримувала таку соціальну відпустку.

Згодом, 15.03.2023 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою, якою просив виплатити ОСОБА_1 компенсацію за не невикористану ним соціальну додаткову оплачувану відпустку за період з 2015-2021 роки як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років (ч. 1 ст. 24, ст. 19 Закону України «Про відпустки»). Однак відповідач зазначену компенсацію не виплатив.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в цій частині, суд зазначає наступне.

Так, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, враховуючи те, що позивач, через свого представника, 15.03.2023 року звернувся із заявою до відповідача про виплату грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, суд відхиляє твердження відповідача наведені у відзиві, що спірні правовідносини у даній адміністративній справі є предметом розгляду у справі №260/40/23, а відтак у суду відсутні підстави для залишення даної позовної вимоги без розгляду.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити для отримання додаткової соціальної відпустки. Відтак для підтвердження права на таку відпустку роботодавцю може бути пред`явлено будь-який документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується факт невикористання матір`ю дітей відпустки, передбаченої ст. 19 Закону №504, у спірному періоді.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_2 (дружини позивача та матері ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ) серії НОМЕР_3 , остання у 2021 році не була працевлаштована та відповідно не мала можливості скористатися додатковою соціальною відпусткою, передбаченою ст. 19 Закону №504.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Статтею 19 Закону №504/96 передбачена додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Така відпустка надається щорічно одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків, тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Право на таку додаткову відпустку має один із батьків, що має 2-х та більше дітей.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є батьком двох дітей віком до 15 років. Відтак, позивач має право на отримання додаткової соціальної відпустки, передбаченої ст.19 Закону №504/96.

Проте, будучи офіцером поліції, перед звільненням зі служби, позивачем не подавалося рапортів на надання йому такої відпустки, або про виплату йому компенсації на невикористання такої.

Досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач мав, на день звільнення позивача, належну інформацію про те, що на час проходження служби він сповістив роботодавця, що така не була використана у спірному періоді його дружиною, оскільки право на отримання такої обома батьками законодавством не передбачено.

При цьому, суд зауважує, що роботодавець самостійно встановити вказану обставину не міг. Будь-яких доказів на спростування вказаних тверджень позивач до суду не надав.

Крім того, суд наголошує, що позивач не звертався до відповідача із рапортами про надання такої відпустки у період проходження служби чи грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки.

Отже, на переконання суду, ГУНП могло об`єктивно не знати про бажання позивача, як батька, реалізувати право на отримання такої додаткової відпустки.

Наявність у позивача 2-х та більше дітей віком до 15 років, не є безумовною підставою для реалізації права на отримання такої відпустки, оскільки в даному випадку необхідною умовою є також відсутність факту використання такої відпустки у спірному періоді іншим із батьків.

Те, що позивач, вже після звільнення, подав відповідачу такі докази не змінює того факту, що при звільнення відповідач таких доказів не мав, а відповідно і компенсувати таку відпустку не мав підстав. Отже, саме пасивна поведінка позивача, стала підставою для невиплати йому компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку.

У зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача визнати протиправною бездіяльність відповідача, стосовно ненарахування та невиплати позивачу при звільненні зі служби одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби в розмірі 165815,5 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби в розмірі 165815,5 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію», пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абзацом 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абзацом 1 пункту 6 розділу VI Порядку №260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами, ГУНП в Закарпатській області у жовтні 2022 року нарахувало та виплатило позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 89102,50 грн. (25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби), що в свою чергу підтверджується наявною в матеріалах справи копією архівної відомості №1 за період з січня 2022 по грудень 2022 р.

Як вбачається із відзиву, при здійсненні розрахунку відповідач керувався пунктом 6 розділу 6 Наказу №260. Таким чином застосувавши наступний розрахунок: 14256,40 (посадовий окладу за посадою 2400 +оклад за спеціальним званням - 2000 грн. + надбавка за стаж служби в поліції - 2200 грн. + надбавки за специфічні умови проходження служби - 2640,0 грн. + щомісячна премія - 5016,40 грн.) х 25 років (вислуга в поліції) = 356410 х 25 % відповідно до статті звільнення - за власним бажанням = 89102,50 грн.

Відповідно до Наказу ГУНП в Закарпатській області від 27.09.2022 року №174 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням, та стаж служби ОСОБА_1 на день звільнення складає 25 років 01 місяць 01 день.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено зі служби наказом ГУНП в Закарпатській області №174 о/с від 27.09.2022 року з 03.10.2022 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Виплата грошового забезпечення поліцейським, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - постанова №988) та у Порядку затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (із змінами) (далі - Порядок).

Згідно ч. 3 розділу 1 Наказу №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд погоджується з доводами відповідача з приводу того, що оскільки позивач в місяці звільнення пропрацював 3 календарні дні, грошова допомога при звільненні зі служби нарахована йому з розрахунку грошового забезпечення нарахованого за повний пропрацьований місяць (за вересень 2022 р.), враховуючи встановлені види грошового забезпечення, що мали постійний характер.

Згідно архівної відомості №1 за період з січня 2022 по грудень 2022 р у вересні місяці 2022 року, ОСОБА_1 нараховано:

- посадовий окладу за посадою 2400 грн.;

- оклад за спеціальним званням - 2000 грн.;

- надбавка за стаж служби в поліції - 2200 грн.;

- надбавки за специфічні умови проходження служби - 2640 грн.;

- щомісячна премія - 5016,40 грн.;

- додаткова винагорода ПКМУ №168 18000,00 грн.;

- індексація - 2563,60 грн.

В сумі складає 34820,00 грн.

Як вбачається з розрахунку наведеному у відзиві, відповідачем не враховано під час розрахунку розміру одноразової грошової допомоги суми нарахованої позивачу у вересні 2022 року індексації суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення (пункт 6 розділу VI Порядку №260).

Як вже зазначалося судом вище, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, то вона має бути врахована у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.

Проте, індексація грошового забезпечення не була включена до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні, що підтверджується наведеними у відзиві розрахунками.

Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем неправомірно не включено суму індексації до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 .

Оскільки приписами статті 9 Закону №2262 імперативно установлено, що одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 25 відсотків саме місячного грошового забезпечення, а не середнього місячного заробітку. Відтак, таке нарахування суми одноразової грошової допомоги при звільненні із служби в поліції здійснюється відповідно до Порядку №260, а не Порядку №100.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 липня 2023 року у справі №200/18480/21, а також від 18.11.21 №200/4463/19-а, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідачем правомірно застосовано при розрахунку суми виплати одноразової грошової допомоги при звільненні Порядок №260, однак відповідачем протиправно не враховано індексацію грошового забезпечення у склад грошового забезпечення ОСОБА_1 для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, починаючи з 04.10.2022 року по день фактичної виплати заборгованості, суд зазначає наступне.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, при звільненні позивача зі служби в поліції йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку, в зв`язку з чим, у тому числі, між сторонами виник спір, який вирішується в межах даної справи.

Суд зауважує, що сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки наразі відповідачем не визначена, не виплачена, що унеможливлює встановлення судом дня фактичного розрахунку та суми, яку належить стягнути на користь позивача як компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому суд наголошує, що після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача, про зобов`язання відповідача та його керівника подати суду звіт про виконання судового рішення протягом трьох робочих днів з моменту набуття рішенням суду законної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Виходячи з обставин даної справи, суд приходить до висновку про безпідставність даного клопотання позивача, оскільки ним не наведено аргументованих доводів, а судом не встановлено в ході судового розгляду доказів, що свідчили б про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єктів владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3593,40 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову, необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 2395,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, вул. Ференца Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що виплачується у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби без урахування всіх складових грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік, а також одноразової грошової допомоги, що виплачується у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням суми всіх складових грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду та раніше проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, буд. 13, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2395,60 грн. (дві тисячі триста дев`яносто п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич