Справа № 500/4433/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4433/23

04 вересня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Трачук Зоряну Ігорівну звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_2 з 05.03.2017 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання даного судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо відмови позивачу за результатами розгляду його заяви у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» від 28.07.2010 №656 (далі Постанова №656), оскільки позивач вважає, що набув право на дану допомогу як учасник бойових дій у період Другої світової війни, щомісячний розмір його пенсійних виплат не перевищує 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відтак переконаний у наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати належну йому адресну допомогу до пенсії з 05.03.2017.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 25.08.2023 надіслав до суду відзив, у якому зазначив, що ОСОБА_1 виплачується пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На звернення позивача із заявою щодо призначення та виплати допомоги відповідно до Постанови КМУ №656 у розмірі 650% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, листом Головного управління №1900-0304-8/27115 від 26.06.2023 позивачу відмовлено у встановленні вищезазначеної допомоги, оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про участь позивача в бойових діях в період Другої світової війни.

Щодо позовних вимог в частині здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, то представник відповідача зазначає, що оскільки нарахування відповідної щомісячної державної адресної допомоги не проведено, то такі позовні вимоги є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області також вважає, що відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження необхідності саме в даному випадку зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подати протягом 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили звіту про виконання судового рішення.

З огляду на зазначене просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві та відзиві на позов, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Позивач є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 03.10.2002.

ОСОБА_1 , через адвоката, 19.06.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо призначення та виплати йому щомісячної державної адресної допомоги відповідно до постанови КМУ "Про встановлення щомісячої державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" від 28.07.2010 №656 у розмірі 650% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 05.03.2017 з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом Головного управління №1900-0304-8/27115 від 26.06.2023 позивачу відмовлено у встановленні вищезазначеної допомоги у зв`язку з тим, що в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни.

Не погоджуючись із такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №3551-XII на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі Положення №302), відповідно до пунктів 2, 3 якого передбачено, що учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій». Таке посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7-2 Положення №302 передбачено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III групи з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, працівниками відповідних органів соціального захисту населення за місцем проживання громадянина на правій внутрішній стороні посвідчення вклеюється новий бланк-вкладка, яка завіряється відповідно до пункту 8 цього Положення.

У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт 13-1 Положення №302).

Матеріалами справи підтверджується, що 03.10.2002 ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач є учасником Другої світової війни.

Відповідач здійснює доплату (підвищення, цільова допомога) до пенсії ОСОБА_1 саме як учаснику війни, що підтверджується розрахунками пенсійної виплати.

З метою соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №656.

Пунктом 1 вказаної Постанови №656 передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Тобто вказаними нормами статті 4 Закону № 3551-XII ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни. В подальшому у статтях 5, 6, 7, 8 Закону № 3551-ХІІ надається визначення, хто саме є учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни та учасниками війни. Таке розділення законодавцем на групи ветеранів війни пов`язане з наданням пільг та гарантій їх соціального захисту в залежності від того є особа учасником бойових дій, особою з інвалідністю чи учасником війни.

Положення Закону № 3551-ХІІ не містять визначення такої категорії учасників бойових дій як учасники бойових дій у період Другої світової війни.

Водночас з аналізу правових норм, які містить Положення №302 слідує, що належним документом, який підтверджує статус ветеранів війни, до яких у тому числі належать і учасники бойових дій, є відповідне посвідчення, а учасникам бойових дій видаються саме посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій».

Як встановлено судом, в ОСОБА_1 наявне посвідчення саме учасника війни, а не учасника бойових дій, тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656 не суперечить вимогам чинного законодавства, ґрунтується на законі та не є протиправною.

З огляду на викладене, суд вважає що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом №1900-0304-8/27115 від 26.06.2023, щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656 у розмірі 650% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність є законним, оскільки у пенсійного органу відсутні документи, які підтверджують участь позивача в бойових діях в період Другої світової війни, а також документи, які визначають право на встановлення до пенсійної виплати інших надбавок і підвищень відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За положеннями статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001, код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.