Справа № 640/31875/20
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа №640/31875/20

адміністративне провадження №К/9901/43959/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,

представника позивача (у режимі відеоконференції) - Воробйова А.В.,

представника позивача - Росінського О.В.,

представника відповідача-1 - Бєльського-Панасюка О.О.,

представника відповідача-2 - Колесник І.Ю.,

представника третьої особи - Державної служби морського та річкового транспорту України - Штуць Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції клопотання адвоката Росінського Олександра Васильовича - представника ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі №640/31875/20

за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, треті особи - Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків, Державна служба морського та річкового транспорту України про визнання протиправними та нечинними постанови і наказу, визнання протиправним та скасування наказу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року (у складі головуючого судді Аверкової В.В., суддів: Бояринцевої М.А., Шевченко Н.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року (у складі: головуючого судді - Степанюка А.Г., суддів: Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.) у справі №640/31875/20,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1), Міністерства інфраструктури України (далі - відповідач-2), треті особи - Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків (далі - третя особа-1), Державна служба морського та річкового транспорту України (далі - третя особа-2), про:

- визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2020 №739 «Деякі питання підготовки та дипломування моряків»;

- визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття наказу Міністерства інфраструктури України від 12.10.2020 №614 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства транспорту України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства інфраструктури України та втрату чинності наказу Міністерства транспорту України» від 17 жовтня 2001 року №693»;

- визнання протиправним та скасування наказу Міністерства інфраструктури України від 30.09.2020 №591 «Про припинення шляхом ліквідації Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Кабінет Міністрів України звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права у правовідносинах, щодо яких відсутній висновок Верховного Суду, відповідач-1 просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно ухвали Верховного Суду від 22 грудня 2021 року, якою відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо реалізації Урядом повноважень, передбачених статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та частини 3 статті 3, статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», зокрема під час прийняття постанови Уряду від 19 серпня 2020 року №739 «Деякі питання підготовки та дипломування морякв».

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами з 10 липня 2023 року, а ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2023 року справу призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні на 01 серпня 2023 року на 16 год. 00 хв.

25 липня 2023 року до Верховного Суду від адвоката Росінського Олександра Васильовича - представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 у справі №640/31875/20.

В обґрунтування такого клопотання представник позивача вказує на необґрунтованість касаційної скарги Кабінету Міністрів України у цій справі в частині визначення підстав касаційного оскарження та суперечливість її мотивувальної та прохальної частин.

Поряд з цим, представник позивача вважає, що всі доводи касаційної скарги засновані не на неправильному застосуванні норм матеріального права - ч. 3 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», відсутність висновку про застосування яких визначено підставою касаційного оскарження та слугувало підставою відкриття касаційного провадження, а на підміні цих підстав зовсім іншими, які ніяким чином не стосуються застосування цих норм права.

Адвокат Росінський О.В. вважає, що в межах даної справи касатор фактично просить зробити висновок про застосування зовсім інших норм матеріального права, а саме частини 4 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки всі доводи Уряду зводяться до незгоди із віднесенням судами попередніх інстанцій постанови № 739 до регуляторних актів.

Втім, як зазначає представник позивача, із приводу застосування вказаних законодавчих норм вже чітко сформована судова практика Верховного Суду, що знайшло своє відображення у постановах від 06.10.2022 по справі № 640/17100/20, від 29.07.2020 у справі № 640/7583/19, від 21.09.2022 по справі № 640/10694/19 та багатьох інших; у всіх відповідних висновках Верховний Суд за подібних обставин справи - оскарження нормативно-правових актів Уряду, дотримується чітко сформованої та послідовної правової позиції щодо наслідків недотримання процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», при прийнятті нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.

Таким чином, представник позивача вважає, що після відкриття касаційного провадження виявилось, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, на необхідності формування якого касатор обґрунтовує свою скаргу; при цьому, ухвала Верховного Суду від 22.12.2021 про відкриття касаційного провадження не мотивована іншими підставами для перегляду оскаржуваних у справі рішень.

Із врахуванням наведеного, сторона позивача вважає, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 339 КАС України наявні правові підстави для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 зі справи № 640/31875/20.

22 серпня 2023 року до Верховного Суду від Міністерства інфраструктури України надійшли заперечення проти клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження.

Відповідач-2 зазначає про відсутність правових підстав для закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 339 КАС України.

Також, 23 серпня 2023 року від Державної служби морського та річкового транспорту України надійшли заперечення на клопотання про закриття касаційного провадження, у яких представник третьої особи зазначає, що фактичні обставини справ, на які посилається представник позивача як на підставу закриття касаційної скарги та справи, що переглядається, стосуються інших оспорюваних правовідносин, фактичних обставин, предмету спору, матеріально-правового регулювання, тобто правовідносини у них є неподібними, що виключає застосування наслідків, визначених пунктом 4 частини 1 статті 339 КАС України.

У судовому засіданні представники позивача підтримали спільну позицію, висловлену у клопотанні про закриття касаційного провадження, а представники відповідачів та третьої особи - Державної служби морського та річкового транспорту України - заперечували проти такого клопотання і просили відмовити у його задоволенні.

Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

Як видно зі змісту касаційної скарги, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо реалізації Урядом повноважень, передбачених статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та частини 3 статті 3, статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», зокрема під час прийняття постанови Уряду від 19 серпня 2020 року №739 «Деякі питання підготовки та дипломування моряків».

Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Стаття 339 КАС України врегульовує питання закриття касаційного провадження в адміністративному судочинстві.

Так, відповідно до частини 1 вказаної норми суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги;

2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося;

4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Проаналізувавши зміст пункту 4 частини 1 статті 339 КАС України, яку заявник просить застосувати, слідує, що обов`язок суду закрити касаційне провадження на підставі вказаного пункту норми виникає, зокрема, у випадку наявності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Таким чином, Суд повинен проаналізувати, чи справді у наведених представником позивача справах Верховним Судом було висловлені висновки щодо застосування норм права, які касатор ставить в залежність до підстав касаційного оскарження та чи правовідносини у таких справах є подібними.

Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15, від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06.06.2018 у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі № 648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц тощо).

Конкретизація полягала у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункти 38-39 постанови від 12.10.2021).

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (пункти 96-98 постанови від 12.10.2021).

Разом з цим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин

Повертаючись до змісту клопотання адвоката Росінського Олександра Васильовича - представника ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі №640/31875/20, представник позивача посилається на постанови Верховного Суду від 06.10.2022 по справі № 640/17100/20, від 29.07.2020 у справі № 640/7583/19, від 21.09.2022 у справі № 640/10694/19.

У справі №640/17100/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» до Кабінету Міністрів України (КМУ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державна регуляторна служба України, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» мало місце оскарження (визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття) постанови КМУ від 24.01.2020 № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» з підстав невідповідності постанови КМУ нормам Конституції України, Цивільного кодексу України, а також процедури її прийняття як регуляторного акту.

Верховний Суд у постанові від 06.10.2022 по справі №640/17100/20, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, констатував, що оспорювана постанова КМУ є регуляторним актом, та на неї поширюються вимоги Закону № 1160-IV.

У справі №640/7583/19 за позовом Дочірнього підприємства ВІАЛАНД до Кабінету Міністрів України мало місце оскарження (визнання протиправною та нечинною) постанови Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року № 46 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з підстав прийняття її без погодження уповноваженого органу, та не відповідності вимогам Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

У постанові від 29.07.2020 у справі № 640/7583/19, скасовуючи судові рішення і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд виснував, що чинним законодавством передбачено дві окремі процедури повторного погодження проекту регуляторного акта: повторне погодження з уповноваженою особою, якою є Державна регуляторна служба, відповідно до вимог частини шостої статті 21 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності (у випадку прийняття Державною регуляторною службою рішення про відмову в погодженні проекту регуляторного акта), та повторне погодження проекту такого акта з усіма заінтересованими органами; повторне погодження з усіма заінтересованими органами здійснюється у випадку врахування суттєвих і принципових зауважень та пропозицій на етапі підготовки проекту регуляторного акта, його розгляду на урядовому комітеті або засіданні Уряду. Верховний Суд констатував неповне з`ясування обставин у справі.

У справі №640/10694/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство "Укргідроенерго", Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", Акціонерне товариство "Українська залізниця", Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", мало місце оскарження (визнання незаконною та нечинною) постанови Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року № 364 "Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави" в частині слів: "Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків", з підстав суперечності положенням Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Господарському кодексу України, та прийняття відповідачем необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, з порушенням принципу рівності перед законом та принципу пропорційності, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняття постанови.

Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 по справі № 640/10694/19, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, констатував, що положення абзацу першого пункту 1 Постанови №364, які застосовуються до ПАТ "Укрнафта", прийняті з грубим порушенням встановленої законом процедури та не відповідають критеріям, визначеним у статті 2 КАС України щодо рішень суб`єкта владних повноважень, а, відтак підлягали скасуванню.

Проаналізувавши фактичні обставини у справах, на які посилається представник позивача, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у наведених постановах не давав оцінки застосуванню нормам матеріального права, відсутність висновків щодо застосування яких слугували підставою для відкриття даного касаційного оскарження.

Так, як вже зазначалось вище, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо реалізації Урядом повноважень, передбачених статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та частини 3 статті 3, статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», зокрема під час прийняття постанови Уряду від 19 серпня 2020 року №739 «Деякі питання підготовки та дипломування моряків».

Окрім того враховуючи критерії, які були описані вище щодо визначеності подібності правовідносин, Верховний Суд констатує, що правовідносини у справах №№ 640/17100/20, 640/7583/19, 640/10694/19 не є подібними до спірних правовідносин.

А відтак, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для закриття касаційного оскарження, виходячи зі змісту і вимог пункту 4 частини 1 статті 339 КАС України.

Доводи заявника про те, що касатор фактично просить зробити висновок про застосування зовсім інших норм матеріального права, а саме частини 4 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», є необґрунтованими і не можуть братись до уваги.

Окрім того, колегія суддів відхиляє доводи представника позивача про невідповідність касаційної скарги Кабінету Міністрів України вимогам процесуального закону, оскільки при відкритті Верховним Судом касаційного провадження у справі, було встановлено, що касаційна скарга Уряду містить правові підстави для касаційного оскарження, визначені статтею 328 КАС України.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання адвоката Росінського Олександра Васильовича - представника ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі №640/31875/20 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 339, 341, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Росінського Олександра Васильовича - представника ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 у справі №640/31875/20.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

В повному обсязі судове рішення складено 04 вересня 2023 року.

..........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду