Справа № 380/14269/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року

справа №380/14269/23

провадження № П/380/14376/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 24 від 29.03.2023, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII та виплачувати її у розмірі 70 % від суми заробітку годувальника ОСОБА_2 , визначеної у довідці від 03.08.2021 № 01- 13/10/21, виданій Західним апеляційним господарським судом, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 23 березня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що після смерті чоловіка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та доданими до неї документами про перехід із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі норм ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та рішенням №24 від 29.03.2023 відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України Про державну службу. З вказаним рішенням позивачка не погоджується, в зв`язку з чим звернулася з даним позовом.

Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 10.07.2023 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що Законом №3723-ХІІ було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 01.05.2016 набрав чинності новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII. Дія вказаного закону не поширюється на суддів. Померлий чоловік позивачки перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Пенсія державного службовця померлому годувальнику не призначалась, відтак обчислення пенсії по втраті годувальника позивачці виходячи із розміру пенсії державного службовця є безпідставним.

Представник позивача 11.07.2023 подав відповідь на вказаний відзив, у якому зазначив, що відповідач помилково оцінив спірні правовідносини, відтак доводи його відзиву не відповідають ані застосовуваному правовому регулюванню, ані релевантним джерелам судової влади. Натомість, у відповідачів наявні усі документи, необхідні для переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-XII та виплати її у розмірі 70 % від суми заробітку годувальника, який підтверджується матеріалами його пенсійної справи.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 14.07.2023 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивачу відмовлено у перерахунку пенсії перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із Законом України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що положеннями цього закону не передбачено призначення пенсії за померлого годувальника. Померлий ОСОБА_2 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до ст. 142 вказаного Закону судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом №1058-IV, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Вказане утримання є особливою формою соціального забезпечення суддів, а не пенсією. Оскільки пенсія державного службовця ОСОБА_2 не призначалась, підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку із втратою годувальника за Законом №889, відсутні.

Також вказаний відповідач 17.07.2023 подав клопотання, у якому просив долучити до матеріалів справи копії документів з пенсійної справи ОСОБА_1 .

Представник позивача 17.07.2023 подав відповідь на вищевказаний відзив, у якій зазначив, що доводи вказаного відповідача є аналогічними доводам Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. На думку представника позивача, усі вказані доводи не спростовують мотиви позивача, викладені у позовній заяві, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 згідно з копією Свідоцтва про укладення шлюбу від 22.07.2022 Серії НОМЕР_2 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано 02.03.1968.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 04 липня 2022 року Серія НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до записів у трудовій книжці від 18 червня 1964 року та вкладці до неї від 23 квітня 1975 року ОСОБА_2 із 01.10.1987 працював на посадах судді. Зокрема, 01.10.1987 ОСОБА_2 був призначений на посаду державного арбітра Державного арбітражу Львівської області. Законом України від 04.06.1991 «Про арбітражний суд» Державний арбітраж перейменовано у Арбітражний суд Львівської області. Законом України від 15.12.1992 «Про статус суддів» посаду арбітра перейменовано на посаду судді. 27.07.2001 Арбітражний суд Львівської області перейменовано в Господарський суд Львівської області. 31.01.2002 ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади у зв`язку з переводом до Львівського апеляційного господарського суду в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України. 01.02.2002 прийнятий на посаду судді Львівського апеляційного господарського суду. 31.03.2008 звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку згідно з постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 20 березня 2008 року № 242-VI. Наказом голови Львівського апеляційного господарського суду №75-к від 31.03.2008 ОСОБА_2 звільнено з посади судді 31 березня 2008 року.

На підставі рішення Галицького об`єднаного управління ПФУ м. Львова № 47 ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Довідкою від 14.01.2020 №07-11/9/20 та від 25.02.2020 №07-11/36/20, виданою ліквідаційною комісією Львівського апеляційного господарського суду та довідкою Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 №01-13/10/21 підтверджується розмір суддівської винагороди ОСОБА_2 .

Протоколом Галицького управління ПФУ № 181224 від 28.12.2004 та рішенням Галицького об`єднаного управління ПФУ м. Львова № 24 підтверджується перебування позивачки на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2, Головне управління ПФУ у Львівській області), починаючи з 18 листопада 2004 року та отримання нею пенсії за віком.

Згідно з довідкою №25 від 28.07.2022, виданою ОСББ «Ініціатива», позивачка проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , разом з нею постійно проживав та був зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і вона була на його утриманні.

23 березня 2023 року позивачка звернулась до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою та доданими до неї документами про перехід із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі норм ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Вказана заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-1, Головне управління ПФУ у Вінницькій області) згідно з п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок).

Головне управління ПФУ у Вінницькій області за результатами розгляду поданих документів, прийняло рішення № 24 від 29.03.2023 про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України Про державну службу. Підставою відмови зазначено те, що відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 пенсійне забезпечення державного службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII законом не передбачено призначення пенсії за померлого годувальника.

Не погодившись із такою відмовою позивачка звернулася з адміністративним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частини 1, 2 статті 46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частина 4 статті 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України Про державну службу.

Відповідно до ст.37 Закону № 3723 пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У цій редакції стаття 37 Закону № 3723 діяла і на час виходу ОСОБА_2 у відставку.

При цьому, на цей час ч. 4 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII передбачала, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Викладене свідчить, що виходячи у відставку, ОСОБА_2 мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У статті 37-1 Закону № 3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Отже, якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів у збільшеному розмірі) до смерті.

Законом № 3723 у ст. 37 було встановлено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а сформульовано висновок про те, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

У свою чергу, в постанові від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду прийшов до висновку, що утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

З огляду на це, Верховний Суд у цій справі зазначив, що він вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723 у розмірі 70 % від заробітної плати судді.

При цьому, за змістом постанови касаційної інстанції, визначальним є встановлення обставин, чи мав суддя у відставці право на пенсію за віком на підставі Закону № 3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, померлий чоловік позивачки, відповідно до записів у трудовій книжці від 18 червня 1964 року та вкладці до неї від 23 квітня 1975 року із 01.10.1987 року працював на посадах судді. Зокрема, 01.10.1987 ОСОБА_2 був призначений на посаду державного арбітра Державного арбітражу Львівської області. 31.01.2002 ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади у зв`язку з переводом до Львівського апеляційного господарського суду в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України. 01.02.2002 прийнятий на посаду судді Львівського апеляційного господарського суду. 31.03.2008 звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку згідно з постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 20 березня 2008 року № 242-VI. Наказом голови Львівського апеляційного господарського суду №75-к від 31.03.2008 ОСОБА_2 звільнено з посади судді 31 березня 2008 року.

01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII. Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні приписи закріплено й у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.94 № 283 (який був чинним до 25.03.2016).

Отже, як Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачає, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах суддів.

У постанові від 16.12.2021 у справі № 752/5153/17 Верховний Суд зазначив, що законами України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про державну службу № 3723-XII регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для її перерахунку.

Відтак, за наявності умов, передбачених Законом України Про державну службу стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала позивачка, остання має право на таку пенсію.

Частиною 1 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI визначалося, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України Про державну службу, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

У частині 1 статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016, визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону№ 889-VIII установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (зокрема 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що стаж ОСОБА_2 на посаді судді, тобто стаж державної служби у розумінні згаданих вище норм законодавства складає 20 років 6 місяців. Вказане підтверджується розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та судді у відставці.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.02.2021 у справі № 750/6459/17.

Необхідною ж умовою для виникнення в осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723 є наявність сукупності таких умов:

1) досягнення такими особами певного віку, а саме чоловіками 62 років;

2) наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме для чоловіків 35 років, оскільки зміст вказаної правової норми передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом;

3) наявність в особи не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 822/524/18, від 02.04.2020 у справі № 687/545/17, від 15.08.2019 у справі № 676/6166/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, 62 роки йому виповнилося 10.03.2008. Стаж роботи померлого на посаді судді, тобто стаж державної служби складає 20 років 6 місяців, а загальний стаж 45 років 5 місяців 4 дні. Вказане підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_2 від 18 червня 1964 року та вкладкою до неї від 23 квітня 1975 року, розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та судді у відставці, виданим Львівським апеляційним господарським судом та рішенням Галицького об`єднаного управління ПФУ м. Львова № 47.

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2014 у справі № 21-244а14 та Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 724/436/15-а висловили правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З огляду на спірні правовідносини, а також періоди, в яких виник цей спір, дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивачки, відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а.

Суд також враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням вищевикладеного, для ефективного захисту прав позивачки адміністративний позов належить задовольнити повністю шляхом визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 24 від 29.03.2023 яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII, та зобов`язання Головного управління ПФУ у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XIIта виплачувати її у розмірі 70 % від суми заробітку годувальника ОСОБА_2 , визначеної у довідці від 03.08.2021 №01-13/10/21, виданій Західним апеляційним господарським судом, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 23 березня 2023 року.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України належить стягнути на користь позивачки з Головного управління ПФУ у Вінницькій області, за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 1073 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 132, 241-246, 250, 255, 262, 295, п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ) № 24 від 29.03.2023, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) перевести ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XIIта виплачувати її у розмірі 70 % від суми заробітку годувальника ОСОБА_2 , визначеної у довідці від 03.08.2021 №01-13/10/21, виданій Західним апеляційним господарським судом, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 23 березня 2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ), за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1073 (тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.