Справа № 751/6883/23
Суддя: Маслюк Н. В.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року місто Чернігів

Справа №751/6883/23

Номер провадження2-а/751/96/23

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Пилипович А.Я.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Департамент патрульної поліції

представник позивача Прокоф`єв Богдан Іванович

представник відповідача Семитоцька Анжела Володимирівна

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАС №7467888 від 06.08.2023 про накладення адміністративного стягнення, а також стягнення понесених судових витрат (а.с.1-7).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 серпня 2023 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що вона перевозила дитину, зріст якої менше 145 см, на задньому сидінні без використання дитячих утримуючих систем, що даються змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушила п. 21.11 «б» ПДР. Проте поліцейські лише заглянули в салон, де спала дитина, не здійснюючи оглядів чи вимірів зросту дитини, визначили з припущенням, що зріст дитини менше 145 см. За таких обставин відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення та, як наслідок, склад правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП. Вказує, що оскаржувана постанова не може бути доказом вини сама по собі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 16.08.2023 відкрив провадження у справі, призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.26-33), відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що позивач 06.08.2023 о 00 год 30 хв в м. Чернігові по просп. Миру, 217, керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , перевозила дитину, зріст якої менше 145 см, на задньому сидінні транспортного засобу без використання дитячих утримуючих систем, що даються змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушила п. 21.11 «б» Правил дорожнього руху. Виявивши порушення, інспектором роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП Ніколаєць О.В. було винесено постанову серії ЕАС №7467888. При цьому з відеозапису видно, що дитина спала на задньому сидінні без будь-яких дитячих утримуючих систем. Під час спілкування ОСОБА_1 повідомила, що дитині 7 років. За таких обставин поліцейський може візуально оцінити зріст дитини без вимірювань, оскільки відповідно до таблиці Всесвітньої організації охорони здоров`я зріст дитини в 7 років не може перевищувати 145 см. Під час винесення оскаржуваної постанови інспектор поліції діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а винесена постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Крім того, вважає розмір витрат на правову допомогу необґрунтованим, завищеним та таким, що не відповідає складності справи.

На підставі ст. 262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Інспектором роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП Ніколаєць О.В. 06 серпня 2023 року складено постанову серії ЕАС №7467888 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн (а.с.10-11, 35).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 06.08.2023 о 00 год 30 хв в м. Чернігові по просп. Миру, 217, керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозила дитину, зріст якої менше 145 см, на задньому сидінні транспортного засобу без використання дитячих утримуючих систем, що даються змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушила п. 21.11 «б» Правил дорожнього руху забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, у транспортних засобах без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину (а.с.10-11, 35).

Відповідно відеозапису фіксації місця події зафіксовано факт того, що ОСОБА_1 06.08.2023 о 00 год 30 хв в м. Чернігові по просп. Миру, 217, керувала транспортним засобом Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та була зупинена у зв`язку з порушенням комендантської години; у подальшому під час спілкування працівники поліції на задньому сидінні виявили дитину, яка спала; ОСОБА_1 повідомила, що дитині 7 років, після чого була винесена постанова (а.с.37).

Відповідачем надано таблицю Всесвітньої організації охорони здоров`я, згідно якої зріст хлопчика у віці 7 років складає від 105,9 см до 137,6 см (а.с.36).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 21.11 «б» ПДР забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Положеннями п.п. 21.12 21.16 ПДР передбачено, що дитячі утримуючі системи встановлюють на місцях для сидіння, крім першого ряду. Дитячі утримуючі системи встановлюють та використовують відповідно до інструкцій виробників цих систем та транспортних засобів. Характеристики дитячої утримуючої системи повинні відповідати масі та зросту дитини, яка у ній перевозиться. Діти повинні перебувати у дитячих утримуючих системах у пристебнутому положенні.

Адміністративна відповідальність за ч. 10 ст. 121 КУпАП настає у разі порушення правил перевезення дітей. Дана норма є бланкетною та відсилає до розділу 21 Правил дорожнього руху.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Під час розгляду справи судом не встановлено факту перевезення позивачкою дитини, зріст якої менше 145 см, на задньому сидінні транспортного засобу Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без використання дитячих утримуючих систем, що даються змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу. Зокрема, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що зріст дитини менше 145 см.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису фіксації місця події (а.с.37) вбачається, що дитина, вік якої зі слів позивачки 7 років, відпочивала на задньому сидінні автомобіля. Поліцейський візуально, не проводячи будь-яких замірів, подивившись в салон автомобіля через скло, вирішив, що зріст дитини менше 145 см. При цьому не зрозуміло, який конкретно ріст був встановлений у дитини, оскільки не вказано жодних числових показників, а зазначено лише, що «менше 145 сантиметрів». Вказане свідчить, що інспектор не встановив ріст дитини, не проводив жодних вимірювальних дій та навіть не просив, щоб дитина вийшла для проведення таких замірів.

Надана відповідачем таблиця зросту хлопчика у віці 7 років не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки з неї неможливо встановити, що зріст саме дитини позивачки, яка перебувала в автомобілі, є меншим ніж 145 см.

Отже, аналіз доказів у справі в сукупності з відповідним законодавством дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Правовими положеннями адміністративного судочинства встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України).

Ураховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій інспектора роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП Ніколаєць Олени Володимирівни та зважаючи на те, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог п.п. 21.11 «б» Правил дорожнього руху, який їй інкриміновано, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

V. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 536 грн 80 коп (а.с.17), судове рішення ухвалено на користь позивача, а тому вказану суму слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Стосовно заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат визначено, що 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, згідно частини п`ятої цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фатичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги №30/23 від 10.08.2023 адвокатом Прокоф`євим Б.І. (а.с.12) та ордеру (а.с.16).

Позивач сплатила на користь адвоката 6 000,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією №091325 від 10.08.2023 (а.с.13) та детальним описом робіт (а.с.15).

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вважає розмір витрат на правову допомогу необґрунтованим, завищеним та таким, що не відповідає складності справи (а.с.26-33).

Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду (адвокат не приймав участі в судовому засіданні, оскільки справа розглядалась без повідомлення сторін), обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, клопотання відповідача про зменшення указаних витрат, виходячи з конкретних обставин справи, розміру накладеного штрафу, дійшов висновку про те, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн є завищеними та підлягають відшкодуванню на користь позивачки лише частково в розмірі 3 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 134. 139, 246, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7467888 від 06.08.2023 року, винесену інспектора роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП Ніколаєць Оленою Володимирівною, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп судового збору та 3 000 (три тисячі) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31 серпня 2023 року.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Ф.Ернеста, буд. 3, м. Київ, 03048, )

Суддя Н. В. Маслюк