Справа № 520/22817/23
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 вересня 2023 р. справа № 520/22817/23
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду - Ольга Горшкова, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за кожний повний календарний рік служби - 15 років 01 місяць 14 днів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу (з урахуванням отриманих сум) в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 15 років 01 місяць 14 днів, згідно з абз.1 п.2 ст.15 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розмір якої обчислити з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою, згідно приписів п. 5 розділу XXXII наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», з урахуванням довідки військової частини НОМЕР_1 № 3283 від 12.06.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.03.2023 по день фактичної виплати належних сум одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подачі до суду: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску.

На виконання ухвали суду від представника позивача надійшли письмові пояснення на ухвалу суду від 31.08.2023, в яких зазначено, що позивач проходив публічну службу, з якої звільнений 24.03.2023. В аспекті спірних правовідносин, поняття «грошове забезпечення», «матеріальна допомога» та «заробітна плата» є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці». Отже, представник позивача наполягає на тому, що в даному випадку спеціальною нормою є саме стаття 233 КЗпП України і зважаючи на пункт 1 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, позивач має право на звернення до суду без обмеження строку. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21. Зважаючи на вказане представник позивача просить вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Надаючи оцінку письмовим поясненням представника позивача, суд враховує такі норми законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 5 статті 122 КАС України, яка є спеціальною нормою, передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вже було зазначено в ухвалі про залишення позову без руху, що не заперечує і представник позивача, Законом №2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати.

Так, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом №2352-IX коментованих змін, частиною другою статті 233 КЗпП України не врегульовано питання щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а лише встановлено строк звернення до суду виключно у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

В межах спірних правовідносин, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються таких виплат, як виплата одноразової грошової допомоги за кожний повний календарний рік служби - 15 років 01 місяць 14 днів.

Таким чином, предметом цього спору є саме грошове забезпечення, що виплачувалось позивачеві не в повному обсязі під час служби останнього у Військовій частині НОМЕР_1 .

Досліджуючи питання сум, що належать працівникові при звільненні, суд звертає увагу, що такі виплати визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260. До таких виплат належать: грошове забезпечення (до складу цієї виплати входить виплата за місяць проходження служби в якому звільняється військовослужбовець. До неї включається посадовий оклад, надбавки, доплати та винагороди на які має право військовослужбовець); грошова компенсація за недоотримане речове майно; компенсація за невикористані відпустки (всі види відпусток, такі як щорічна основна, додаткова та інші, на які мав право військовослужбовець під час проходження військової служби); одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби; допомога на оздоровлення (військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року).

Відтак, з набранням чинності в новій редакції статтею 233 КЗпП, відсутні правові підстави для застосування норм останньої до правовідносин про невиплачені під час служби суми грошового забезпечення.

Таким чином, відповідно до чинного нормативно-правового регулювання на момент звернення до суду з цим позовом, у спорах, пов`язаних з прийняттям на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби, у тому числі щодо спорів про належні до виплати суми заробітної плати (грошового забезпечення) та інші виплати, пов`язані з проходженням публічної служби, встановлюється місячний строк.

Про перевагу застосування спеціальної норми частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України над загальною зазначав Верховний Суд у постановах від 23.06.2022 по справі №540/2001/21, від 28.09.2022 по справі №420/358/22 та від 29.09.2022 по справі №420/3978/22.

Посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 не можуть бути застосовані судом в спірних правовідносинах, оскільки в справі, переглянутій касаційною інстанцією позивач звернувся до суду до внесення змін до Кодексу законів про працю України, а тому дійсно залишення позову без розгляду судом апеляційної інстанції, застосувавши строки звернення до суду за нормами КЗПП України, що діяли на момент апеляційного провадження, є безпідставним, на що і звернув увагу Верховний Суд вирішуючи спірне питання.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Зміст абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на те, що початок перебігу строку звернення до суду пов`язується з днем, коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 зауважено, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, встановлення строків звернення до суду з відповідною позовною заявою законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Відтак, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись з моменту звільнення з військової служби, що відбулось у березні 2023 року, проте до суду звернувся лише 21.08.2023, пропустивши строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, зазначені позивачем підстави щодо пропуску строку визнані судом не поважними, інших причин, які заважали звернутися до суду з цим позовом у встановлений КАС України строк, позивачем не наведено та судом не встановлено.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України, передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 169, 241, 248, 256 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ольга ГОРШКОВА