Справа № 520/14598/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 вересня 2023 р. Справа №520/14598/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення №0/125599/2419 від 18.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при прийнятті податкового повідомлення рішення від 18.05.2023 застосовані інші норми ПК України, ніж визначені у висновках акту перевірки, з боку позивача відсутні порушення вимог п. 119.1 ст.119 ПК України, вимогами чинного законодавства передбачена саме адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання звітності, а не штрафні (фінансові) санкції ст.119 ПК України. Окрім того, позивач вважає, що Закон України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» від 03 березня 2022 року № 2115-ІХ унеможливлює будь-яку відповідальність до суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне подання податкової звітності під час дії воєнного стану в Україні, які діє з 24 лютого 2022 року та по цей час.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

У відзиві відповідач вказав, що твердження позивача, викладене в позовній заяві, що при проведенні камеральної перевірки є право у органа ДПС проводити перевірки виключно з питання своєчасного перерахування узгоджених сум податків (зобов`язань), а не встановлення порушень в частині їх визначення є помилковим та не базується на жодній нормі чинного законодавства. Контролюючим органом за порушення ФОП ОСОБА_1 п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України правомірно застосовано до платника податків фінансову санкцію у вигляді штрафних санкцій у розмірі 1020 гривень, передбачену ст.119 ПК України.

Відповідач зазначає, що строки для подання звітності встановлені у ст. 49 ПК України. Актом камеральної перевірки зафіксовано саме порушення Позивачем строків для подання звітності (пп. 49.18.2 п. 49.2 ст. 49 ПК України). Вказана норма ПКУ міститься і у податковому повідомленні - рішенні. З огляду на вищевказане, твердження ФОП ОСОБА_1 в позовній заяві про невідповідність прийнятого рішення пп.58.1.1 п. 58.1 ст. 58 ПК України є безпідставним.

Інші заяви по суті справи сторони до суду не подавали.

Щодо вимоги відповідача розглядати справу за участі сторін, суд зазначає, що така вимога міститься в прохальній частині відзиву на позовну заяву та не носить характеру процесуального документу, оскільки чинний КАС України визначає, що є заявою, клопотанням та запереченням.

Так, статті 166 та 167 КАС України містять чіткі вимоги до форми та змісту заяви, клопотання і заперечення. Проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що вимога, яка міститься у відзиві за правовою природою не є ані клопотанням, ані заявою, ані запереченням.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд наголошує, що оскільки зазначена вимога, заявлена представником відповідача у відзиві на позов, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 167 КАС України, то вона залишається без розгляду.

Повернення в даному випадку виконати фактично неможливо, оскільки зазначена вимога міститься в процесуальному документі відзиві на позов.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суддя з 14.08.2023 по 01.09.2023 перебував у відпустці та на лікарняному

Суд вирішує питання про відкладення розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Податкового кодексу України в частині застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, передбачених ст.119 ПК України.

Так, не є спірними обставини про те, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання ФОП ОСОБА_1 податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і суми утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ - IV квартали 2022 року (далі - Податковий розрахунок), зокрема, граничний строк подання Податкового розрахунку за III квартал 2022 - 09.11.2022, фактично подано 01.03.2023 № ; граничний строк подання Податкового розрахунку за IV квартал 2022 року - 09.02.2023 № , фактично надано - 01.03.2023).

Відповідачем зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 строків подання звітності, визначених у 49.18.2 п. 49.2 ст. 49 ПК України, що зафіксовано в акті перевірки від 24.04.2023 № 11102/20-40-24- 19-04.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 18.05.2023 № 0/125599/2419 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за порушення пп. 49.18.2 п. 49.2 ст. 49 ПК України у зв`язку з несвоєчасним поданням Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і суми утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ-ІV квартали 2022 року у розмірі 1020,00 гривень.

Не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено обов`язок платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску (п. 46.1 ст. 46 ПК України).

Згідно з п. 51.1 ст. 51 ПК України платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.

Вказаний обов`язок закріплений і у підпункті "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України, згідно з яким, особи, які мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Пунктом 4 частини другої ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) встановлено, що починаючи з 01.01.2021 р. платники ЄСВ зобов`язані подавати звітність, у т. ч. про основне місце роботи працівника, про нарахування ЄСВ в розмірах, визначених відповідно до Закону № 2464, у складі звітності з ПДФО (єдиного податку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника ЄСВ у строки та порядку, встановлені ПКУ.

Платники податків, у т. ч. податкові агенти, платники ЄСВ зобов`язані подавати протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого ЄСВ з розбивкою по місяцях звітного кварталу (п. 51.1 ПКУ, з врахуванням пп. 49.18.2 ПКУ).

Пунктом 119.1 ПКУ визначено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн.

Разом з тим, відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування ЄСВ у складі звітності з ПДФО (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб платників податків у розмірах та порядку, встановлені ст. 119 ПКУ.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок платників податків, у тому числі податкових агентів, подавати податкову звітність податковим органам, нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік. За невиконання такого обов`язку платник податків притягується до відповідальності.

Порядок виконання платником податків свого обов`язку, зокрема, щодо подання звітності встановлено пп. 69.1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ, згідно з яким у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема, щодо дотримання термінів подання звітності, платники податків звільняються від передбаченої ПКУ відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

У разі відсутності можливості у платника податків щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема, щодо дотримання термінів подання звітності, такий платник податків звільняється від відповідальності, визначеної ПКУ, у межах діяльності, що провадиться через такі філії, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України (абзац другий пп. 69.1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ).

У разі звільнення платника податків від відповідальності з підстав, визначених, зокрема, абз. шостим пп. 69.1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ, податкові повідомлення-рішення, якими були визначені йому штрафні (фінансові) санкції та/або пеня за несвоєчасне виконання податкових обов`язків, крім сплати ПДФО та/або військового збору, вважаються скасованими (відкликаними) з дня набрання чинності Законом № 2836 (абз. дев`ятий пп. 69.1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ).

За умови сплати не пізніше 31 грудня 2022 року в повному обсязі ПДФО та/або військового збору із сум доходів, зазначених у податковій звітності, поданій у строк, визначений абз. шостим пп. 69.1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ, штрафні санкції та пеня за несплату або несвоєчасну сплату ПДФО та/або військового збору із сум таких доходів не застосовуються.

Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у пп. 69.1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ, та перелік документів на підтвердження затверджується Мінфіном.

Так, Порядком підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року № 225, передбачено, що платники податків, які не подали у строки, встановлені пунктами 3 та 4 цього розділу, заяви у довільній формі та відповідних документів (копії документів), що підтверджують неможливість виконання податкового обов`язку, передбаченого Кодексом або іншим законодавством, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи або щодо яких контролюючий орган прийняв вмотивоване рішення щодо можливості своєчасного виконання таким платником податків свого податкового обов`язку, вважаються такими, що мають можливість своєчасно виконати податкові обов`язки у терміни, визначені Кодексом або іншим законодавством, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи.

До суду не надано доказів того, що позивач має статус платника податків, у якого відсутня можливість своєчасного виконання податкового обов`язку щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 глави 2 розділу II Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо.

Відтак, обставини введення воєнного стану за такого правового регулювання не можуть нівелювати обов`язок своєчасного подання позивачем вказаної вище форми податкової звітності та можливість застосування до нього штрафних санкцій.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО. Предметом камеральної перевірки моме бути, зокрема, своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків).

Із системного аналізу вищенаведених норм права судом встановлено, що як і камеральна перевірка, так і порядок нарахування позивачу штрафних санкцій за несвоєчасне подання податкових розрахунків, здійснені відповідачем із дотриманням вимог ПК України, а посилання позивача у позові щодо помилкового визначення норми права, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності, ґрунтуються на довільному та вибірковому тлумаченні позивачем приписів податкового законодавства.

Аналогічні висновки суду стосуються також і аргументів позову про можливість застосування до позивача виключно норм КУпАП, проведення камеральної перевірки тільки щодо несвоєчасної сплати податків, тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Проведеним судовим розглядом встановлено правомірність винесення контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 04 вересня 2023 року.

Суддя Олексій Котеньов