Справа № 420/23089/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/23089/21

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Дата і місце ухвалення 24.04.2023р.,12.05.2023 м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Лук`янчук О.В.,

суддів: Бітова А.І.,

Ступакової І.Г.,

при секретарі Качуренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 і Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року та апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування приписів та постанов,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року 395/21;

- визнати протиправним та скасувати припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року 396/21;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення від 16.11.2021 року №326/21;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення від 16.11.2021 року №328/21.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення №326/21 від 16.11.2021 року та №328/21 від 16.11.2021 року, якими ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.9 ст.96 КУпАП та закриті провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт посилалась на порушення відповідачем процедури призначення проведення позапланової перевірки, а також на відсутність підстав для зобов`язання позивача отримати документи про готовність об`єкта до експлуатації.

У зв`язку з вказаним ОСОБА_1 просила скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В свою чергу, не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року в частині задоволених позовних вимог, а також із додатковим судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради також подало апеляційні скарги.

Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанов Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення №326/21 від 16.11.2021 року та №328/21 від 16.11.2021 року, посилаючись на їх законність.

Апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення про відмову задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також просив скасувати додаткове судове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року та прийняти нове, яким розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням часткового задоволення позовної заяви (50%) зменшити до розміру від 0,5 до одного прожиткового мінімуму на 2023 рік (від 1295 грн. 2589 грн.) за умови доведення фактичних витрат (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що 14.09.2021 року до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надійшла заява від ОСОБА_2 щодо проведення перевірки законності будівництва та експлуатації двох суміжних з її майном будівель на території загального користування (двору) за адресою: АДРЕСА_1 , які, як зазначила заявниця, проведені ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана заява була розглянута комісією Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на засіданні, яке відбулось 20.09.2021 року.

На засіданні комісії, на якому була присутня заявниця ОСОБА_2 , остання повідомила, що ОСОБА_1 були проведені самочинні роботи з будівництва двох будівель на території загального користування (двору), а також експлуатація зазначених будівель без прийняття в експлуатацію

За результатами розгляду комісією даної заяви вирішено рекомендувати провести позапланову перевірку на підставі звернення фізичної особи про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за уточненою адресою: АДРЕСА_1 (дві будівлі на території загального користування двору).

18.10.2021 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради видано наказ № 01-13/432ДАБК про проведення позапланових перевірок на об`єктах за адресами: АДРЕСА_3 , кв. АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 (гараж); суб`єкт містобудування ОСОБА_1 .

У вказаному наказі визначено предмет перевірки: дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

У той же день, 18.10.2021 року, заступником начальника управління начальником інспекційного відділу № 1 видані направлення № 000756 та № 000758 для проведення у період з 19.10.2021 року по 29.10.2021 року позапланових заходів на об`єкті: Будівництво за адресою: АДРЕСА_3 та на об`єкті: Будівництво за адресою: АДРЕСА_1 (гараж).

29.10.2021 року посадовою особою Управління ДАБК Одеської міської ради, за наслідком проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на зазначених вище об`єктах, були складені Акти №000756 та № 000758.

В акті перевірки від 29.10.2021 року № 000756 зазначено, що під час виїзду на місце, враховуючи пред`явленні документи та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6 .

Також встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 на території подвір`я загального користування зведено одноповерхову будівлю, площею забудови 20 кв.м., яка експлуатується гр. ОСОБА_1 для господарювання: в будівлі встановлені меблі, об`єкт підключено до мережі електропостачання.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 5 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також на положення п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2005 року № 1127, контролюючий орган вказував на ненадання ОСОБА_1 документів, які підтверджують прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 .

Посадова особа Управління ДАБК Одеської міскої ради дійшла висновку про те, що державна реєстрація права власності на квариру АДРЕСА_7 здійснена з наявними ознаками порушення ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 41 Порядку № 1127.

За наслідками проведення позапланової перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_1 експлуатує одноповерхову будівлю (зареєстровану як квартира АДРЕСА_6 , не прийняту до експлуатації, що є порушенням вимоги ч.8 ст.39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №461.

На підставі акта перевірки № 000756 Управлінням ДАБК Одеської міської ради 29.10.2021 року було винесено припис №396/21 про усунення порушень вимог містобудівного законодавства, яким було зобов`язано гр. ОСОБА_1 у термін до 29.12.2021 року усунути порушення вимог містобудівного законодавства шляхом отримання документів, які свідчать про готовність об`єкту до експлуатації або знесення одноповерхової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстровану як квартира АДРЕСА_4 ).

Також за наслідком проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_3 посадовою особою відповідача було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 9 ст. 96 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, 16.11.2021 року заступником начальника управління начальником інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим В.Ю. було винесено постанову №328/21 по справі про адміністративне правопорушення, якою гр. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбаченач.9 ст.96 КУпАП (експлуатація одноповерхової будівлі, зареєстрованої як квартира АДРЕСА_6 , не прийнятої в експлуатацію) та накладено штраф у розмірі 10 200 грн.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, за наслідком проведення 29.10.2021 року позапланової перевірки об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (гараж), посадовою особою Управління ДАБК Одеської міської ради складено акт перевірки № 000758, в якому зазначено, що під час виїзду на місце, враховуючи пред`явленні документи та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 є власником будівлі гаражу за адресою: АДРЕСА_1 .

Посадова особа Управління ДАБК Одеської міської ради в акті перевірки зазначила, що гр. ОСОБА_1 експлуатує будівлю гаражу, розташовану на подвір`ї загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , не прийняту до експлуатації, що є порушенням вимоги ч.8 ст.39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №461.

29.10.2021 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради на підставі акта перевірки від 29.10.2021 року № 000758 було винесено припис №395/21 про усунення порушень вимог містобудівного законодавства, яким гр. ОСОБА_1 було зобов`язано у термін до 29.12.2021 року усунути виявлені за наслідком проведення перевірки порушення, шляхом отримання документів, які свідчать про готовність об`єкту до експлуатації або знести будівлю гаражу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 29.10.2021 року посадовою особою Управління ДАБК Одеської міської ради було складено відносно гр. ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідальність за яке передбачена ч. 9 ст. 96 КУпАП, в якому зафіксовано, що остання експлуатує будівлю гаражу, розташовану на подвір`ї загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , не прийняту до експлуатації, що є порушенням вимоги ч.8 ст.39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №461.

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності заступником начальника управління начальником інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим В.Ю. 16.11.2021 року було винесено постанову №326/21 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.9 ст.96 КУпАП (експлуатація будівлі гаражу, розташованої на подвір`ї загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , не прийнятої в експлуатацію) та накладено штраф у розмірі 10200 грн.

Не погоджуючись з винесеними відповідачем приписами та постановами у справах про адміністративні правопорушення, позивач оскаржила їх до суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем постанови у справах про адміністративні правопорушення є протиправними, оскільки контролюючим органом не надано доказів вчинення позивачем діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 9 ст. 96 КУпАП, як і не надано відомостей про час вчинення правопорушення. Крім того суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані постанови прийняті неуповноваженою на те особою, а тому підлягають скасуванню.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування приписів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року 395/21 та № 396/21, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час проведення перевірки позивачем все ж таки не було надано документів, які підтверджують прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів, що могли бути підставою для державної реєстрації права власності на вказані об`єкти, то приписи Управління ДАБК про усунення виявлених порушень є правомірними та обґрунтованими, а тому скасуванню не підлягають.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регулює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 цього Закону, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Частиною 3 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок №553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно п.5 Порядку №553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до п.7 Порядку №553, позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Під час проведення позапланової перевірки підлягають контролю виключно питання, які стали підставою для проведення такої перевірки.

Звертаючись до суду першої інстанції, представник позивача вказував на порушення комісією Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради порядку розгляду звернення гр. ОСОБА_2 , передбаченого Порядком № 553 в частині сповіщення гр. ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду такого звернення.

Колегія суддів звертає увагу на наступне:

Пунктом 7-1 Порядку № 553 передбачено, що з метою розгляду отриманих звернень фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (далі - звернення) при органі державного архітектурно-будівельного контролю утворюється комісія щодо розгляду звернень у сфері містобудівної діяльності (далі - комісія).

Комісія здійснює колегіальний розгляд звернень фізичних чи юридичних осіб.

Комісія розглядає звернення протягом десяти робочих днів з дати їх надходження.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю не пізніше ніж за чотири дні до дня розгляду заяви повідомляє заявнику та замовнику про час і місце засідання Комісії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті зазначеного органу та додатково телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у зверненні) або з використанням електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у зверненні, доданих до нього документах).

Розгляд звернень здійснюється за участю заявника та замовника або їх представників.

Заявник, замовник та/або їх представники мають право надавати пояснення та подавати додаткові матеріали з питань, зазначених у зверненні, з обов`язковим відображенням відповідної інформації у протоколі.

У разі неявки замовника або його представника після належного їх повідомлення у спосіб, визначений абзацом шостим цього пункту, заява розглядається без його участі.

У разі неявки заявника розгляд заяви переноситься на іншу дату, про що замовник і заявник повідомляються у спосіб, визначений абзацом шостим цього пункту. У разі повторної неявки заява залишається без розгляду.

За результатами розгляду звернення комісія шляхом голосування приймає рішення, що оформлюється відповідним висновком.

Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше половини персонального складу комісії. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним.

З урахуванням рекомендацій, наведених у висновку комісії, видається наказ за підписом керівника або уповноваженого заступника керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю про проведення позапланової перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, у підтвердження дотримання визначеної Порядком № 553 процедури розгляду звернення фізичної особи про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, відповідач надав докази розміщення на офіційному сайті Одеської міської ради інформації щодо розгляду звернення гр. ОСОБА_2 від 14.09.2021 року та запрошення сторін.

Однак, як вбачається з наданої роздруківки з офіційного сайту Одеської міської ради, розміщуючи оголошення про проведення 20.09.2021 року засідання комісії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по розгляду звернення гр. ОСОБА_2 , відповідач не вказав ні точну адресу об`єктів будівництва, стосовно яких подано звернення, ні замовника будівництва. У розміщеному оголошенні вказано лише загальну адресу: АДРЕСА_1 , з якої не можливо встановити стосовно якого саме об`єкту будівництва подано звернення, розгляд якого призначено Комісією.

Зазначене не може свідчити про належне сповіщення саме гр. ОСОБА_1 про дату, час та місце засідання комісії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по розгляду звернення гр. ОСОБА_2 .

При цьому, як вбачається з висновку комісії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 20.09.2021 року № 384, за наслідком розгляду звернення гр. ОСОБА_2 , комісією було вирішено рекомендувати проведення позапланової перевірки на об`єктах будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (дві будівлі на території загального користування двору) без зазначення конкретних адрес таких будівель та суб`єкта містобудування, на об`єктах будівництва якого будуть здійснюватися перевірки.

Як встановлено в ході розгляду справи, за наслідками проведених перевірок посадовою особою Управління ДАБК було встановлено, що ОСОБА_1 у порушення вимог ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, експлуатує одноповерхову будівлю (зареєстровану як квартира АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 , не прийняті до експлуатації, що і стало підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та винесення спірних приписів про усунення порушень вимог містобудівного законодавства.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним постановам по справам про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Відповідно до ч. 9 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12 березня 2011 року, визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об`єктів.

Згідно ч. 8 ст. 39 цього Закону, експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії та не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (далі - об`єкти) визначений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461, якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, та яка набрала чинності 30.04.2011 року.

Пунктом 12 цього Порядку передбачено, що експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що Верховним Судом сформовано правовий висновок, згідно якого поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об`єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов`язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об`єкта містобудування з початку його використання.

Верховний Суд наголошував на тому, що логічним висновком має бути судження про те, що обов`язок введення об`єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об`єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб`єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов`язок, не ввели об`єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 04 березня 2014 року у справі № 21-433а13.

В свою чергу ні при проведенні перевірки, ні при розгляді справ про адміністративне правопорушення відносно позивачки посадовими особами Управління ДАБК не було з`ясовано коли саме були збудовані спірні об`єкти будівництва, ким вони були збудовані (позивачкою чи іншою особою), чи було передбачено чинним на той час законодавством обов`язок введення їх в експлуатацію та фактично не з`ясовано хто є суб`єктом містобудування, на кого було покладено обов`язок щодо введення зазначених об`єктів будівництва в експлуатацію та чи був такий обов`язок взагалі чи ні. Вказані обставини безпосередньо впливають на можливість притягнення особи, в даному випадку позивачки, до адміністративної відповідальності за ч. 9 ст. 96 КУпАП.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що передбачена ч.9 ст.96 КУпАП відповідальність за експлуатацію об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, була встановлена з набранням чинності 19.01.2012 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності» від 22 грудня 2011 року № 4220-VI, а тому важливим для встановлення наявності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.96 КУпАП, є встановлення дати вчинення цього правопорушення.

Однак, як зазначалось вище, матеріали перевірок не містять відомостей про дату вчинення правопорушень, інкримінованих позивачу.

Між тим, як зазначав представник позивача у поданому позові, спірні об`єкти були побудовані ще до 1970-х років, ще до фактичного використання позивачкою та до набрання чинності законами, за порушення яких її притягнуто до відповідальності.

Вказані доводи не спростовані відповідачем в ході розгляду даної справи.

Підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності став сам лише факт експлуатації нею спірних будівель на момент проведення перевірки за відсутності документів, які підтверджують введення їх в експлуатацію.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду…, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В даному випадку відповідачем не дотримано зазначених положень чинного законодавства, яке регулює порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності, та не з`ясовано обставини, які б давали контролюючому органу змогу стверджувати про наявність вини саме позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП. Крім того, вказуючи на вчинення позивачем правопорушення у сфері містобудівної діяльності, орган архітектурно-будівельного контролю не з`ясував дату вчинення такого правопорушення, що також впливає на можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В свою чергу сам факт експлуатації позивачем квартири АДРЕСА_6 та 129-Д на момент проведення перевірок без наявності документів про готовність об`єкта до експлуатації, за висновком Верховного Суду, не є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 9 ст. 96 КУпАП.

Все вище вказане свідчить про протиправність та необґрунтованість прийнятих відносно ОСОБА_1 постанов по справах про адміністративні правопорушення.

Крім цього колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскаржувані постанови прийняті неуповноваженою на те посадовою особою, з огляду на наступне:

Згідно ст. 2446 КУпАП, органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п`ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, керівники виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурних підрозділів з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, або щодо об`єктів будівництва I, II, III та IV категорій складності, розташованих у межах відповідних населених пунктів (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п`ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно розпорядження міського голови від 24.07.2020 року № 990К та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Управління ДАБК Одеської міської ради є ОСОБА_3 , якому і надано право здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена, зокрема, ст. 96 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю.

В свою чергу в даному випадку розгляд справ про адміністративні правопорушення та прийняття оскаржуваних постанов здійснювалось не керівником Управління ДАБК Одеської міської ради, яким є ОСОБА_3 , а заступником начальника управління начальником інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим Вячеславом Юрійовичем, що не відповідає положенням ст. 2446 КУпАП.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта Управління ДАБК Одеської міської ради на правомірність винесення оскаржуваних постанов саме начальником інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим Вячеславом Юрійовичем, яку відповідач пов`язує з наявністю наказу Інспекції від 18.03.2016 року № 3 «Про розподіл обов`язків», яким було затверджено розподіл функціональних обов`язків та повноважень між начальником Інспекції, його заступником та заступником начальника начальника інспекційного відділу № 1, з огляду на те, що за нормами Кодексу про адміністративні правопорушення України повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення за ст. 96 КУпАП наділені саме керівники виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад і наявність відомчого акту, який немає вищої юридичної сили над Законом, не може змінювати вказаного правового регулювання.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на постанову Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 420/5761/18, якою, як вказує відповідач, було підтверджено правомірність постанови, підписаної ОСОБА_4 , з огляду на те, що за змістом даної постанови Верховний Суд не здійснював правовий аналіз наявності повноважень у начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В.Ю. повноважень на розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняття за наслідком її розгляду постанови про накладення стягнення, і правовий висновок з цього приводу, який повинен враховуватись судами, не формулював.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для визнання протиправними та скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення від 16.11.2021 року №326/21 та №328/21, винесених відносно позивача.

Крім того за встановлення обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для виходу за меж позовних вимог та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування приписів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року 395/21 та 396/21, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Як вже зазначалось вище, згідно ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил.

Підставою для видання оскаржуваних приписів у даному випадку стало виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення позапланових перевірок порушень позивачем вимог ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461.

В актах перевірок контролюючий орган, посилаючись на норми ч. 2 ст. 5 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вказував на те, що ненадання позивачем документів, які б підтверджували прийняття об`єктів будівництва до експлуатації, свідчить про те, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 здійснена з наявними ознаками порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У зв`язку з виявленими порушеннями органом державного архітектурно-будівельного контролю і було видано приписи, якими вимагалось від позивача у термін до 29.12.2021 року усунути порушення вимог містобудівного законодавства шляхом отримання документів, які свідчать про готовність об`єкта до експлуатації або знести вказані вище будівлі.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 2 цієї статті визначено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

В свою чергу статтею 31 цього Закону визначені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до .законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, якими не передбачено подання документів, які підтверджують введення об`єкта в експлуатацію.

При цьому, як вже зазначалось колегією суддів, обов`язок щодо необхідності отримання документів, які підтверджують введення об`єктів будівництва в експлуатацію був закріплений на законодавчому рівні лише після набрання чинності Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким і визначався порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об`єктів, а саме - з 12 березня 2011 року.

Однак в даному випадку посадовою особою Управління ДАБК не було встановлено дати здійснення будівництва розглядуваних об`єктів за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 та не встановлено наявності обов`язку саме у позивача, як замовника будівництва, отримати документи, які свідчать про готовність об`єктів (квартири АДРЕСА_4 та гаражу за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 ) до експлуатації.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем 12.11.2018 року було зареєстровано право власності на гараж, загальною площею 19.4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а 24.10.2019 року було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,6 кв.м.

Підставою для реєстрації права власності на гараж став технічний паспорт, виданий ТОВ «АН ЕКСПЕРТ» 09.09.2018 року, а підставою для реєстрації права власності на квартиру стали висновок щодо технічної можливості поділу № б/н від 21.10.2019 року та технічний паспорт № б/н від 31.10.2019 року, виготовлені ФОП ОСОБА_5 .

Відповідач, враховуючи вказані документи та за результатами проведених перевірок, дійшов висновку про те, що розглядувані об`єкти будівництва є новозбудованими, а тому для реєстрації права власності на них необхідним було подання державному реєстратору, серед іншого, документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Дійсно, за положеннями п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі Порядок № 1127), на який в акті перевірки посилається посадова особа Управління ДАБК, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна серед документів, які подаються державному реєстратору зазначено документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Однак в даному випадку відповідачем не надано жодного доказу у підтвердження власних висновків про те, що розглядувані об`єкти будівництва є новозбудованими.

Навпаки, у наявному в матеріалах справи технічному паспорті на гараж, зазначено, що він побудований до 05.08.1992 року та згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року № 127 не є самочинним.

Факт будівництва гаражу до 05.08.1992 року, засвідчений в технічному паспорті та не спростований відповідачем у справі, підпадає під виключні випадки, передбачені ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, коли законодавством передбачена можливість державної реєстрації прав власності на майно без прийняття його в експлуатацію.

В свою чергу реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру була здійснена на підставі технічного паспорту № б/н від 31.10.2019 року, виготовленого ФОП ОСОБА_5 та висновку щодо технічної можливості поділу № б/н від 21.10.2019 року.

При цьому, пунктом 54 Порядку № 1127 в редакції, чинній на момент реєстрації права власності на спірний об`єкт, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються:

документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку до її поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).

Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються:

документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення);

технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна;

документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).

У наявній в матеріалах справи довідці, виданій ФОП ОСОБА_5 , містяться відомості про те, що під час проведення технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа обстежуваного об`єкту зменшена до 43 кв.м. за рахунок демонтажу внутрішніх перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, що відповідно до законодавства не потребує отримання дозволу на проведення таких робіт і згідно Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ від 07.06.2017 року № 406 не є самочинним.

За обставин створення об`єкта нерухомого майна шляхом поділу без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, документ, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта для реєстрації права власності не подається.

Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Вказане свідчить про необґрунтованість висновків органу державного архітектурно-будівельного контролю про необхідність подання для державної реєстрації права власності на спірні об`єкти документів, що засвідчують факт введення їх в експлуатацію, а також висновків про проведення державної реєстрації з наявними ознаками порушення ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 41 Порядку № 1127.

Таким чином в даному випадку відповідачем не доведено наявності у позивача обов`язку отримати документи, які засвідчують прийняття в експлуатацію будівлі гаражу та квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 , а тому оскаржувані позивачем приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року №395/21 та №396/21 не можуть вважатись законними та обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року підлягає залишенню без змін.

Що стосується апеляційної скарги Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року, слід зазначити наступне:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини другої вказаної статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Частиною 3 ст. 252 КАС України передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2023 року представника позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 27000 грн.

В свою чергу від відповідача 10.05.2023 року надійшло до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

12.05.2023 року Одеським окружним адміністративним судом було ухвалено додаткове рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 7908 грн.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подало до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій виклало доводи стосовно завищення заявленої суми правової допомоги та наявності, на думку відповідача, підстав для її зменшення.

Надаючи оцінку доводам поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 грудня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Таким чином документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № №826/15063/18 (адміністративне провадження №К/9901/18029/19).

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 27 000,00 грн., пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи подано: копію договору про надання правової допомоги №16/11/2021, акт приймання-передачі виконаної роботи.

Так, згідно Акту приймання-передачі виконаної роботи №1 від 28.04.2023 року до договору про надання правничої допомоги №16/11/2021 від 16.11.2021 року, адвокат Цвігун А.В. надав позивачу наступні послуги:

- ознайомлення з приписами Управління ДАБК ОМР про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року №395/21, від 29.10.2021 року №396/21 та постановами Управління ДАБК ОМР по справі про адміністративне правопорушення від 16.11.2021 року №326/21, від 16.11.2021 року №328/21 та матеріалами, на підставі яких вони були прийняті - 3 години роботи, що становить 3000 грн.;

- збір доказів по справі, аналіз судової практики в аналогічних спорах щодо оскарження приписів та постанов - 5 годин роботи, що становить 5000 грн.;

- підготовка позовної заяви про визнання протиправними та скасування приписів та постанов, клопотання про виклик свідків, а також додатків до позовної заяви та їх подання в суд - 6 годин роботи, що становить 6000 грн.;

- ознайомлення з відзивом на позовну заяву, додатками до нього; підготовка, направлення відповідачу та до суду відповіді на відзив - 4 години роботи, що становить 4000 грн.;

- участь у судових засіданнях - 9 годин роботи, що становить 9000 грн.

Загальна вартість робіт склала 27 000 грн.

Згідно п. 3.4 Доручення № 2 (додаткового договору) до договору про надання правової допомоги № 16/11/2021 від 16 листопада 2021 року вартість однієї години роботи адвоката, пов`язаної з виконанням вказаного доручення, становить 1000 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обчислення гонорару може здійснюватися як у фіксованому розмірі, так у погодинній оплаті.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 440/7120/20.

З наданих до суду доказів вбачається, що за фактом надання послуг правової допомоги між позивачем та адвокатом було складено та підписано акт приймання-передачі виконаної роботи на загальну суму 27 000,00 грн.

При цьому, при вирішенні питання щодо обґрунтованості заявлених до відшкодування витрат апеляційним судом було перевірено співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та наданих адвокатом послуг, обсягом цих послуг, а також ціною позову, як цього вимагає частина п`ята статті 134 КАС України, за наслідком чого колегія суддів дійшла висновку, що сума витрат, заявлена до відшкодування не є пропорційною заявленим позовним вимогам та ціні позову, і є явно завищеною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ознайомлення з оскаржуваними приписами та постановами (3000 грн.), збір доказів та аналіз судової практики (5 000 грн.), підготовка та подання позову (6000 грн.) по суті є послугою з підготовки позовної заяви, і вартість цієї послуги (в сумі 14000 грн) не може вважатись співмірною зі складністю справи та ціною позову, а тому підлягає зменшенню.

Крім того представником позивача вказано на те, що ознайомлення з відзивом на позовну заяву склало 4 годин, а вартість такої послуги складає 4 000 грн. На думку колегії суддів, зазначений представником позивача витрачений час на надання вказаної послуги та ціна за вказану послугу не є співмірними реальному обсягу затраченого адвокатом часу та наданим послугам, оскільки така заява по суті дублює зміст позову.

Таким чином колегія суддів, вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, за наслідками перевірки реальності наданих адвокатом послуг, співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та наданих адвокатом послуг, обсягом цих послуг, як цього вимагає частина п`ята статті 134 КАС України, застосовуючи критерій обґрунтованості понесених позивачем витрат, вважає, що присуджена судом першої інстанції до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління ДАБК ОМР на користь ОСОБА_1 сума витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді першої інстанції, у розмірі 7000 грн. є цілком співмірною зі складністю справи та витраченим адвокатом часом, а тому таке відшкодування є справедливим і обґрунтованим.

До того ж, стягнення витрат у заявленому розмірі не становить надмірний тягар для відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення заяви про стягнення судових витрат, посилався на відсутність доказів здійснення відповідних витрат.

Однак, колегія суддів зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 КАС України).

Отже, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20.

Доводи апеляційної скарги Управління ДАБК Одеської міської ради висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 р. залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування приписів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року 395/21 та від 29.10.2021 року 396/21 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року 395/21.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.10.2021 року 396/21.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст постанова складено 01 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова