Справа № 200/4295/23
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року Справа№200/4295/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про: визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.06.2023 року № 30, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою про призначення пенсії від 30.05.2023 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 30.05.2023 року, зарахувавши: до страхового та пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України - період з 31.03.2023 по 30.05.2023 року (день звернення із заявою про призначення пенсії), до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України: період навчання в ДП Димитровському учбово-курсовому комбінаті з 13.03.2012 по 27.12.2012 року, а також наступні періоди роботи, які відображені записами у трудовій книжці: з 27.08.2007 по 20.08.2008 року, з 01.09.2008 по 31.01.2009 року, з 05.03.2009 по 10.12.2009 року, з 06.10.2010 по 27.04.2012 року, з 12.10.2012 по 31.12.2015 року, з 13.01.2016 по 04.06.2020 року, з 15.06.2020 по 02.02.2021 року, з 19.04.2021 по 30.05.2023 року, та прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах з 30.05.2023 року відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви про призначення пенсії за віком від 30.05.2023 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.06.2023 року № 30, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою про призначення пенсії від 30.05.2023 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 30.05.2023 року, зарахувавши: до страхового та пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України - період з 31.03.2023 по 30.05.2023 року (день звернення із заявою про призначення пенсії), до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України: період навчання в ДП Димитровському учбово-курсовому комбінаті з 13.03.2012 по 27.12.2012 року, а також наступні періоди роботи, які відображені записами у трудовій книжці: з 27.08.2007 по 20.08.2008 року, з 01.09.2008 по 31.01.2009 року, з 05.03.2009 по 10.12.2009 року, з 06.10.2010 по 27.04.2012 року, з 12.10.2012 по 31.12.2015 року, з 13.01.2016 по 04.06.2020 року, з 15.06.2020 по 02.02.2021 року, з 19.04.2021 по 30.05.2023 року, та прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах з 30.05.2023 року відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви про призначення пенсії за віком від 30.05.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.05.2023 року він звернувся через ВЕБ-ПОРТАЛ ПФУ із заявою встановленого зразку про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з додаванням всіх необхідних сканованих документів, проте, пенсійним фондом було прийнято рішення від 07.06.2023 року № 30 про відмову в призначенні пенсії, через відсутність необхідного пільгового стажу. Позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що порушує право на отримання пенсії. Крім того, позивач вказує, що відповідач безпідставно не зарахував до його пільгового стажу згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки відповідно до вимог законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи. Також позивач наголошує, що при зверненні із заявою про призначення пенсії ним були надані усі документи, що підтверджують пільговий характер його робіт, отже відповідачем безпідставно не було зараховано спірні періоди його роботи як до пільгового так і до страхового стажу.

З огляду на зазначені обставини позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підставі.

Відповідач зазначає, що позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказує, що Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 щодо не відповідності Конституції України (неконституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788 (далі - Закон №1788) зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII. При цьому, порядок призначення пенсій за віком на пільгових умовах визначається положеннями статті 114 Закону №1058.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини першої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 24 роки 6 місяців, загальний стаж позивача становить 26 років 4 місяці 6 днів, загальний стаж роботи з урахуванням кратності пільгового стажу складає 31 рік 4 місяці 6 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди. Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 визначений пунктом 2 частини першої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не менше 10 років на зазначених роботах, в свою чергу пільговий стаж позивача становить 5 років 2 місяці 4 дні, в тому числі за Списоком № 1 5 років 1 місяць 14 днів, навчання за фахом 0 років 0 місяців 19 днів.

Відповідач наголошує, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано: період з 13.01.2016 по 04.06.2020 відповідно до пільгової довідки від 29.03.2023 №169 виданої ПАТ Шахтоуправління Покровське, не взято до уваги, оскільки основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ та перелік робочих місць по підприємству, організації згідно з п.9 Порядку від 01.08.1992 №442, зазначений Порядок набрав чинності з 21.08.1992. В наданій довідці зазначено посади: заступник механіка підземний дільниці та механік підземний дільниці але дані посади не відповідає посадам зазначені у переліку (№ 60/1 від 16.04.2012 та № 58/1 від 16.04.2017) робочих місць які додаються до наказів про атестацію робочого місяця.

Також звертає увагу, що період з 15.06.2020 по 02.02.2021 відповідно до пільгової довідки від 29.03.2023 № 26/78 виданої ДП Селедіввугілля Відокремлений підрозділ Шахта І-3Новогродівська, не взято до уваги, оскільки пільговий стаж зараховується лише за умови наявності даних про сплату страхових внесків, за даний період підтвердження сплати відсутнє.

Відповідач зазначає, шо органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Період з 13.01.2016 по 04.06.2020 відповідно до пільгової довідки від 29.03.2023 №169 виданої ПАТ Шахтоуправління Покровське буде зарахований до пільгового стажу, лише після перевірки відділом контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в даній області.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Відповідач вважає, що приймаючи спірне рішенні дів у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України. що підтверджується паспортом у формі ID-картки № НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що 30 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1.

Враховуючи екстериторіальний принцип заява позивача від 17 жовтня 2022 року про призначення пенсії була передана на розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

07 червня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення № 30 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

У рішенні відповідач зазначив, що вік заявника (позивача) становить 50 років. Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини першої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 24 роки 6 місяців, загальний стаж особи становить 26 років 4 місяці 6 днів, загальний стаж роботи з урахуванням кратності пільгового стажу складає 31 рік 4 місяці 6 днів. За результатами розгляду доданих документів до страхового стажу зараховано усі періоди. Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 визначений пунктом 2 частини першої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не менше 10 років на зазначених роботах, пільговий стаж особи становить 5 років 2 місяці 4 дні: Список № 1 5 років 1 місяць 14 днів; навчання за фахом 0 років 0 місяців 19 днів.

Крім того зазначено, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано період з 13.01.2016 по 04.06.2020 відповідно до пільгової довідки від 29.03.2023 № 169 виданої ПАТ Шахтоуправління Покровське, не взято до уваги, оскільки основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ та перелік робочих місць по підприємству, організації згідно з п. 9 Порядку від 01.08.1992 № 442, зазначений Порядок набрав чинності з 21.08.1992. В наданій довідці зазначено посади: заступник механіка підземний дільниці та механік підземний дільниці але дані посади не відповідає посадам зазначені у переліку (№ 60/1 від 16.04.2012 та № 58/1 від 16.04.2017) робочих місць які додаються до наказів про атестацію робочого місяця.

Також вказано, що період з 15.06.2020 по 02.02.2021 відповідно до пільгової довідки від 29.03.2023 № 26/78 виданої ДП Селедіввугілля Відокремлений підрозділ Шахта І-3Новогродівська, не взято до уваги, оскільки пільговий стаж зараховується лише за умови наявності даних про сплату страхових внесків, за даний період підтвердження сплати відсутнє.

Відповідач у рішенні повідомляв, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Період з 13.01.2016 по 04.06.2020 відповідно до пільгової довідки від 29.03.2023 № 169 виданої ПАТ Шахтоуправління Покровське буде зарахований до пільгового стажу, лише після перевірки відділом контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в даній області.

Відповідач звернув увагу, що довідка від 22.03.2023 виданої Димитровський учбово-курсовий комбінат також не врахована, оскільки у довідці відсутній номер реєстрації.

Позивач не погодившись зі спірним рішенням відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 встановлено, що позивач у період з 01.09.1988 року по 03.03.1992 року проходив навчання в ПТУ м. Родинське; 27.08.2007 року прийнятий на ЗАТ «Метробуд» на посаду машиністом бурових установ 5 розряду, 20.08.2008 року звільнений за власним бажанням; 01.09.2008 року прийнятий до ОСОБА_2 (ТОВ «Келлер Польша») на посаду машиніста бурової установи, 31.01.2009 року звільнений за закінченням дії контракту; 05.03.2009 року прийнятий до ТОВ «Келлер Україна» на посаду машиніста бурової установки, 10.12.2009 року звільнений за власним бажання; 06.10.2010 року прийнятий до ПрАТ «Метробуд» на посаду машиніста бурової установки 5 розряду з повним робочим днем, 27.04.2012 року звільнений за власним бажанням; 12.10.2012 року по 30.10.2012 року проходив навчання в учбовому пункті, 31.10.2012 року прийнятий до ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на посаду учня електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті для проходження виробничої практики, 16.01.2003 року переведений електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті на дільниці ПР по ТБ, 08.07.2013 року переведений електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті по обслуговуванню АПСС на дільниці ВТБ, 01.04.2014 року переведений електрослюсарем підземним 5 розряду по обслуговуванню АПСС з повним робочим днем в шахті на дільницю ПР по ТБ, 31.12.2015 року звільнений за власним бажанням; 13.01.2016 року прийнятий до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на посаду заступника механіка дільниці підземного з повним робочим днем в шахті, 20.03.2017 року переведений на посаду механіка дільниці підземним з повним робочим днем в шахті, 24.11.2017 року переведений на посаду заступника механіка дільниці підземним з повним робочим днем в шахті, 01.04.2018 року переведений на посаду механіка дільниці підземним з повним робочим днем в шахті, 11.03.2020 року переведений на посаду заступника механіка дільниці підземним з повним робочим днем у шахті, 04.06.2020 року звільнений за власним бажанням; 15.06.2020 року прийнятий до ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» на посаду електрослюсаря підземного 5 розряду з повним робочим днем у шахті, 02.02.2021 року звільнений за власним бажанням; 23.02.2021 року по 18.04.2021 року перебував на обліку у Покровському міському центрі зайнятості Донецької області; 19.04.2021 року прийнятий до ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «Павлоградвугілля» на посаду електрослюсаря підземного 3 розряду з повним робочим днем у шахті, 14.06.2021 року переведений електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, 01.01.2022 року переміщений до ВП «Шахтоуправлінням Першотравенське» ДП «Павлоградвугілля» на посаду електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем у шахті, на даний час працює.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом наголошував, що відповідач безпідставно на підставі записів його трудової книжки не зарахував до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202» та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, зокрема, періоди його роботи з 27.08.2007 по 20.08.2008 року, з 01.09.2008 по 31.01.2009 року, з 05.03.2009 по 10.12.2009 року, з 06.10.2010 по 27.04.2012 року.

Проте, суд не погоджується з доводами позивача та наголошує, що норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу, проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , позивач у період з 27.08.2007 року по 20.08.2008 року працював на ЗАТ «Метробуд» на посаду машиністом бурових установ 5 розряду, з 01.09.2008 року по 31.01.2009 року у ОСОБА_2 (ТОВ «Келлер Польша») на посаді машиніста бурової установи, 31.01.2009 року звільнений за закінченням дії контракту, з 05.03.2009 року по 10.12.2009 року працював у ТОВ «Келлер Україна» на посаду машиніста бурової установки, з 06.10.2010 року по 27.04.2012 року працював у ПрАТ «Метробуд» на посаді машиніста бурової установки 5 розряду, при цьому суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці не містять відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, а отже, відповідно до вимог чинного законодавства позивач зобов`язаний надати при зверненні із заявою про призначення пенсії до територіальних органів Пенсійного фонду України уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Крім того, суд зазначає, що згідно розділу в Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5) ОСОБА_1 підприємствами у спірний період не визначено спеціального стажу у позивача.

Суд наголошує, що позивач не позбавлений права отримати вказані довідки та звернутися до Пенсійного органу із заявою про врахування таких довідок.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «Келлер Україна» та ПрАТ «Метробуд» в стані припинення не перебувають та здійснюють господарську діяльність.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги про зарахування до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202» та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, зокрема, періоди його роботи з 27.08.2007 по 20.08.2008 року, з 01.09.2008 по 31.01.2009 року, з 05.03.2009 по 10.12.2009 року, з 06.10.2010 по 27.04.2012 року задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що згідно розрахунку стажу долученого до матеріалів справи встановлено. що період роботи з 01.09.2008 по 31.01.2009 року у ОСОБА_2 (ТОВ «Келлер Польша») не зарахований до страхового стажу, при цьому у спірному рішенні відповідач не зазначив підстави не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Суд вважає такі дії відповідача протиправними та вказує, що записом у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує страховий стаж, підтверджено, що позивач працював, а отже має право на врахування періоду з 01.09.2008 року по 31.01.2009 року до страхового стажу.

Отже, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.2008 по 31.01.2009 року у ОСОБА_2 (ТОВ «Келлер Польша»).

Також позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний зарахувати до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202» та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 ( 36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, зокрема, період роботи з 12.10.2012 року по 31.12.2015 року у ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля».

З цього приводу суд зазначає, що згідно розрахунку стажу наданого до суду встановлено, що період з 12.10.2012 року по 30.10.2012 року зарахований до навчання за фахом, період з 31.10.2012 року зарахований до пільгового стажу за Списком № 1.

Суд звертає увагу на те, що позивачем при зверненні до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії була надана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 252 від 24.04.2023 року, видану ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» відповідно до якої, ОСОБА_1 у період з 12.10.2012 року по 30.10.2012 року проходив навчання в учбовому пункті оплата здійснювалась як підземному робітнику, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1.1а Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року та дає право на призначення пенсії згідно р. 2 п. 1 ст. 114 Закону № 1058; з 31.10.2012 року по 15.01.2013 року працював на посаді учня електрослюсаря підземного на дільниці ПР з ТБ оплата здійснювалась як підземного працівнику, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1.1а Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року та дає право на призначення пенсії згідно р. 2 п. 1 ст. 114 Закону № 1058, з 16.01.2013 року по 31.12.2015 року працював на посаді електрослюсаря підземного на дільниці ПР з ТБ, ВТВ, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1.1а Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року та дає право на призначення пенсії згідно р. 2 п. 1 ст. 114 Закону № 1058.

Оскільки, позивач у період з 12.10.2012 року по 31.12.2015 року виконував роботи за Списком № 1, що передбачені Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року, суд приходить висновку, що відповідач правомірно врахував вказані періоди до пільгового стажу за Списком № 1.

Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також позивач вказує, що відповідач зобов`язаний зарахувати до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202» та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 ( 36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, зокрема, період роботи з 13.01.2016 по 04.06.2020 року на ПАТ Шахтоуправління Покровське.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідач у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 07.06.2023 року № 30 зазначив, що період з 13.01.2016 по 04.06.2020 відповідно до пільгової довідки від 29.03.2023 № 169 виданої ПАТ Шахтоуправління Покровське, не взято до уваги, оскільки основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ та перелік робочих місць по підприємству, організації згідно з п. 9 Порядку від 01.08.1992 № 442, зазначений Порядок набрав чинності з 21.08.1992. В наданій довідці зазначено посади: заступник механіка підземний дільниці та механік підземний дільниці але дані посади не відповідає посадам зазначені у переліку (№ 60/1 від 16.04.2012 та № 58/1 від 16.04.2017) робочих місць які додаються до наказів про атестацію робочого місяця.

Однак, суд не погоджується з доводами відповідача стосовно того, що основним документом, який підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ та перелік робочих місць по підприємству, організації згідно з п. 9 Порядку від 01.08.1992 № 442, та наголошує, що основним документом є трудова книжка, проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то спеціальний трудовий стаж підтверджує уточнююча довідка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно трудової книжки позивача вбачається, що позивач 13.01.2016 року прийнятий до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на посаду заступника механіка дільниці підземного з повним робочим днем в шахті, 20.03.2017 року переведений на посаду механіка дільниці підземним з повним робочим днем в шахті, 24.11.2017 року переведений на посаду заступника механіка дільниці підземним з повним робочим днем в шахті, 01.04.2018 року переведений на посаду механіка дільниці підземним з повним робочим днем в шахті, 11.03.2020 року переведений на посаду заступника механіка дільниці підземним з повним робочим днем у шахті, 04.06.2020 року звільнений за власним бажанням.

Суд вказує, що позивач у спірні періоди працював повний робочий день в металургії на посаді «механіка дільниці підземним» та «заступника механіка дільниці підземним».

Суд зазначає, що вищезазначена професії, за якими позивач працював у спірний період віднесені до Списків № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року.

Отже, суд приходить висновку, що записи трудової книжки позивача засвідчують, що позивач у період з 13.01.2016 року по 04.06.2020 року працював повний робочий день у шахті на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Крім того, суд наголошує, що позивачем була надана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 169 від 29.03.2023 року, видана ПрАТ «»Шахтоуправління «Покровське», відповідно до якої ОСОБА_1 у період з 13.01.2016 року по 19.03.2017 року виконувались на виробництві гірничі роботи, ведення гірничих та інших видів робіт з метою добування вугілля підземним способом роботи за професією «заступник механіка підземний дільниці ГКР-2», що передбачена списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року та дає право на призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, у період з 20.03.2017 року по 23.11.2017 року за професією «механік підземний дільниці ПР-5» що передбачена списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року та дає право на призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, у період 24.11.2017 року по 31.03.2018 року за професією «заступник механіка підземний дільниці ПР-2», що передбачена списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року та дає право на призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, у період з 01.04.2018 року по 10.03.2020 року за професією «механік підземний дільниці КТ-4» що передбачена списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року та дає право на призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, у період з 11.03.2020 року по 04.06.2020 року за професією «заступник механіка підземний дільниці ПР-2», що передбачена списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року та дає право на призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

З аналізу записів у трудовій книжці позивача та довідки № 169 від 29.03.2023 року професії (посади) позивача за якими він працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» у спірний період співпадають, а отже, оскільки трудова або довідка є належним доказом, що підтверджує стаж, суд вважає, що відповідач зобов`язаний був зарахувати період роботи з 13.01.2016 року по 04.06.2020 року саме на підставі зазначених документів.

Що ж стосується доводів відповідача проте, що посади визначені у довідці № 169 від 29.03.2023 року не відповідають посадам зазначені у переліку (№ 60/1 від 16.04.2012 та № 58/1 від 16.04.2017) робочих місць які додаються до наказів про атестацію робочого місяця, суд зазначає, що позивач не несе відповідальність за належне оформлення наказів про атестацію робочого місця.

Крім того, не належне оформлення документів за результатами проведеної атестації не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

В свою чергу суд наголошує, що контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З огляду на зазначене, не належне оформлення документів за результатами проведення атестації не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати зарахувати до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202» та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, зокрема, період роботи з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року, суд зазначає, що зі спірного рішення вбачається, що вказаний період не враховано через не сплату єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058 визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

У частині 9 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду;

Частинами 10, 12 статті 20 цього Закону передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, Відокремлений підрозділ «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в розумінні зазначених норм Закону є страхувальниками та на них покладений обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктами 1, 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 цього Закону визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Приписами частини 4 статті 42 Закону № 1058 визначено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Судом з копії трудової книжки позивача встановлено, що позивач з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року працював у Відокремлений підрозділ «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля».

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на Відокремлений підрозділ «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», яке здійснило нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 31 жовтня 2019 року № 266/1994/17.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сам факт не зарахування сум єдиного соціального внеску, сплачених із заробітної плати позивача, на банківський рахунок Пенсійного фонду та Державної податкової служби, про що стверджує відповідач, за відсутності вини позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні йому страхового та пільгового стажу за вищевказані періоди. Крім того, оскільки із заробітної плати позивача щомісячно перераховувалися суми єдиного соціального внеску, а отже позивач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.

Враховуючи положення частини 3 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд приходить висновку, що відповідач протиправно не зарахувало до пільгового та страхового стажу позивача періоди роботи з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202» та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України період роботи з 19.04.2021 року по 30.05.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку стажу встановлено, що період роботи позивача з 19.04.2021 року по 31.03.2023 року зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1.

Суд звертає увагу, що згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 203 від 26.05.2023 року, виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВП «Шахтоуправління Першотравенське», встановлено, що ОСОБА_1 виконував в гірничому виробництві: ведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля у період з 19.04.2021 року за професією електрослюсар підземний дільниці монтажно-демонтажних робіт з повним днем у шахті, що передбачена Списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року та дає право на призначення пенсії відповідно до ч.2 п. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на зазначені обставини відповідач правомірно зарахував до пільгового стажу за списком № 1 період роботи позивача з 19.04.2021 року по 31.03.2023 року.

При цьому стосовно не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів з 01.04.2023 року по 30.05.2023 року, суд зазначає що відповідно до ч. 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форми ОК - 5) ОСОБА_1 , яка сформована станом на 31.05.2023 року, встановлено, що відсутня інформація щодо нарахування позивачу у період з 01.04.2023 року по 30.05.2023 року заробітної плати та сплати страхових внесків.

Отже, фактично на момент звернення з заявою про призначення пенсії 30.05.2023 року у відповідача була відсутня інформація щодо виплати позивачу заробітної сплати та сплати підприємством (ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВП «Шахтоуправління Першотравенське») єдиного соціального внеску за період з 01.04.2023 року по 30.05.2023 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до абз. 6 пункту 4.3 Порядку № 22-1 після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Отже, період роботи з 01.04.2023 року по 30.05.2023 року повинні бути зараховані відповідачем після отримання даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає вимоги позивача в частині зарахування до страхового стажу та пільгового стажу періоду роботи з 01.04.2023 року по 30.05.2023 року передчасними.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202» та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України: період навчання в ДП «Димитровському учбово-курсовому комбінаті» з 13.03.2012 по 27.12.2012 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п."д" ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувана освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З аналізу вищезазначених положень законодавства вбачається. що період навчання на курсах в учбово-курсовому комбінаті зараховується в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно довідки від 22.03.2023 року. виданої ДП «Димитровський учбово курсовий комбінат», встановлено, що ОСОБА_1 навчався при ДП «Димитровський учбово курсовий комбінат» на курсах з професії «Електрослюсар підземний 5 розряду» з 13.03.2012 року по 27.12.2012 року.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача встановлено, що з 12.10.2012 року по 30.10.2012 року проходив навчання в учбовому пункті, 31.10.2012 року прийнятий до ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на посаду учня електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті для проходження виробничої практики, 16.01.2003 року переведений електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті на дільниці ПР по ТБ, 08.07.2013 року переведений електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті по обслуговуванню АПСС на дільниці ВТБ, 01.04.2014 року переведений електрослюсарем підземним 5 розряду по обслуговуванню АПСС з повним робочим днем в шахті на дільницю ПР по ТБ, 31.12.2015 року звільнений за власним бажанням.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що під час навчання на курсах в ДП «Димитровський учбово курсовий комбінат» позивач працевлаштувався до ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на посаду «електрослюсаря підземного».

Відповідно до розрахунку встановлено, що період роботи позивача з 12.10.2012 року по 31.12.2015 року зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1, як встановлено судом правомірно зараховано, суд приходить висновку, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду навчання на курсах в ДП «Димитровський учбово курсовий комбінат».

Однак, оскільки періоди навчання в ДП «Димитровський учбово курсовий комбінат» частково збігаються з періодами, які вже зараховані до пільгового стажу за Списком № 1 (а саме період з 12.10.2012 року по 27.12.2012 року), суд вважає, за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію період навчання в ДП Димитровському учбово-курсовому комбінаті з 13.03.2012 року по 11.10.2012 року.

З огляду на викладене суд приходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07 червня 2023 року № 30 про відмову в призначення пенсії за віком на пільгових умовах прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати відповідача про прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах з 30.05.2023 року відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви про призначення пенсії за віком від 30.05.2023 року, суд зазначає.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції від 02.03.2015 р. N 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 N 213-VIII раніше передбачений пункт а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року набували право на пенсію по досягненню 49 років.

Закон України від 02.03.2015 N 213-VIII набув чинності з 01.04.2015 р.

Згідно з п. 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів в - е та ж статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за Списком N 1 регламентувались п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 N 2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування був доповнений, зокрема, ст. 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 N 2148-VIII у новій редакції був викладений п. 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 N 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 N 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 р.

Таким чином, з 01.10.2017 р. правила призначення пенсій за Списком N 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції Закону України від 02.03.2015 N 213-VIII та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 N 2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 N 1-р/2020 У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року N 213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року N 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року N 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року N 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року N 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам….

Відтак, з 23.01.2020 р. в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком N 2, а саме: пункт а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до Закону України від 02.03.2015 N 213-VIII та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 N 2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 45 років за пунктом а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до Закону України від 02.03.2015 N 213-VIII та 49 років за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 N 2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви N 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява N 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Так у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі якості закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Аналізуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме: така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду N 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.

При цьому розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії від 30.05.2023 року позивач досяг віку 50 років, мав загальний страховий стаж 26 років 4 місяці 6 днів, проте через наявність лише 5 років 2 місяців 4 дні позивачу було відмовлено в призначенні пенсії.

Отже, на думку суду при розгляді заяви про призначенні пенсії відповідач мав право керуватися як положеннями п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, так і положеннями п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що позивач просить призначити пенсію відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, суд приходить висновку про можливість застосування про розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а.

Однак, щодо вимоги позивача зобов`язати призначити пенсію, суд наголошує наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу, розрахунку стажу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Крім того суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.03.2023 року відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а із зарахуванням ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 періодів роботи з 13.01.2016 року по 04.06.2020 року, до пільгового стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року, період навчання в ДП Димитровському учбово-курсовому комбінаті з 13.03.2012 року по 11.10.2012 року, до страхового стажу період з 01.09.2008 року по 31.01.2009 року, з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.06.2023 року № 30, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою про призначення пенсії від 30.05.2023 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.03.2023 року відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а із зарахуванням ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 періодів роботи з 13.01.2016 року по 04.06.2020 року, до пільгового стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року, період навчання в ДП Димитровському учбово-курсовому комбінаті з 13.03.2012 року по 11.10.2012 року, до страхового стажу період з 01.09.2008 року по 31.01.2009 року, з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 429,44 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.06.2023 року № 30, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою про призначення пенсії від 30.05.2023 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 30.05.2023 року, зарахувавши: до страхового та пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України - період з 31.03.2023 по 30.05.2023 року (день звернення із заявою про призначення пенсії), до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 та на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України: період навчання в ДП Димитровському учбово-курсовому комбінаті з 13.03.2012 по 27.12.2012 року, а також наступні періоди роботи, які відображені записами у трудовій книжці: з 27.08.2007 по 20.08.2008 року, з 01.09.2008 по 31.01.2009 року, з 05.03.2009 по 10.12.2009 року, з 06.10.2010 по 27.04.2012 року, з 12.10.2012 по 31.12.2015 року, з 13.01.2016 по 04.06.2020 року, з 15.06.2020 по 02.02.2021 року, з 19.04.2021 по 30.05.2023 року, та прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах з 30.05.2023 року відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви про призначення пенсії за віком від 30.05.2023 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.06.2023 року № 30, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою про призначення пенсії від 30.05.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії від 30.03.2023 року відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а із зарахуванням ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи у відповідності до Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 періодів роботи з 13.01.2016 року по 04.06.2020 року, до пільгового стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року, період навчання в ДП Димитровському учбово-курсовому комбінаті з 13.03.2012 року по 11.10.2012 року, до страхового стажу період з 01.09.2008 року по 31.01.2009 року, з 15.06.2020 року по 02.02.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 44 копійок.

Повний текст рішення буде складено та підписано 31 серпня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська