Справа № 620/8764/23
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року Чернігів Справа № 620/8764/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому просить:

1.визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2021 по 14.06.2023 включно;

2.стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2021 по 14.06.2023 включно в розмірі 80072 (вісімдесят тисяч сімдесят дві) гривні 72 копійки.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при виключенні його 17.01.2021 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України йому не проведено всі виплати грошового забезпечення, а саме - не проведено виплату у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період. При цьому остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням позивача здійснено лише 14.06.2023, зокрема, при виплаті індексації грошового забезпечення на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 у справі № 620/15435/21. Позивач вказує на те, що відповідачем порушено строки виплати індексації грошового забезпечення, тому керуючись приписами статей 116, 117 Кодексу законів про працю України вважає, що на його користь підлягає виплата середнього грошового забезпечення за період з 18.01.2021 по 14.06.2023 включно, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зважаючи на те, що положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації. Вказав на те, що передбачений ч. 1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних працівникові на час звільнення сум саме з вини власника або уповноваженого ним органу. Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

У відповіді на відзив позивач заперечував щодо доводів відповідача та просив позов задовольнити повністю, мотивуючи свою позицію наступним. Факт неналежної виплати позивачу індексації за період його військової служби з 01.04.2020 і по 18.01.2021 встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 у праві №620/15435/21, а фактична виплата відбулась у червні 2023 року. Вказав, що спеціальне законодавство не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні, а тому, в даному випадку, відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України. Крім того, зазначив, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, належить обов`язковому нарахуванню та виплаті. Виплата індексації відповідачем на користь позивача відбувалась лише після звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом та лише після подання рішення, яке набуло законної сили, до органів державної виконавчої служби з примусового виконання рішень. Оскільки виплата частини грошового забезпечення відбулась несвоєчасно, тому позивачем подано позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільненні був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 16.12.2009 по 29.11.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а з 29.11.2019 по 18.01.2021 - у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 /а. с. 7-8/.

За період військової служби, зокрема, з 01.04.2020 по 17.01.2021 його грошове забезпечення проводилось військовою частиною НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії Украй (по стройовій частині) від 18.01.2021 № 11 вирішено припинити (розірвати) контракт про проходження позивачем військової служби в Національній гвардії України, виключити зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення та звільнити відповідно до підпункту «а» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас наказом начальника Північного Київського територіального управління Національній гвардії України від 29.12.2020 № 81 о/с (у зв`язку з закінченням строку контракту) 17 січня 2021 року /а. с. 9/.

Після звільнення, позивачем було з`ясовано, що в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії Украй і в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії Украй належним чином не проводили індексацію його грошового забезпечення та не здійснювали необхідні виплати, у зв`язку з чи він звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з відповідним позовом щодо зобов`язання перерахувати та виплатити належні суми індексації.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 у справі № 620/15435/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2022, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди військової служби з 16.12.2009 по 31.08.2010 включно, з 01.10.2010 по 30.11.2010 включно, січень 2011 року, березень 2011 року, травень 2011 року, з 01.09.2012 по 31.10.2012 включно, з 01.12.2012 по 31.03.2014 включно, з 01.01.2015 по 31.03.2015 включно, з 01.08.2015 по 30.10.2015 включно, з 01.01.2016 по 31.05.2016 включно, з 01.08.2017 по 30.11.2017 включно, з 01.01.2018 по 30.11.2018 включно; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) щодо нарахування не в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди військової служби з 01.04.2014 по 31.12.2014 включно, з 01.01.2017 по 31.07.2017 включно, грудень 2017 року включно та невиплати належних йому сум за вказані періоди; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди військової служби вересень 2010 року, грудень 2010 року, лютий 2011 року, квітень 2011 року, з 01.06.2011 по 31.08.2012 включно, листопад 2012 року, з 01.04.2015 по 31.07.2015 включно, з 01.11.2015 по 31.12.2015, з 01.06.2016 по 31.12.2016 включно, з 01.12.2018 по 31.03.2020 включно; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.04.2020 по 18.01.2021; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.12.2009 по 28.02.2018 включно, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.03.2020, із застосуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2020 по 18.01.2021, із застосуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з урахуванням раніше виплачених сум /а. с. 10-13/.

14.06.2023 на рахунок позивача надійшли кошти з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у сумі 37943,36 грн як виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/15435/21, що підтверджується випискою з рахунку від 19.06.2023 /а. с. 15/.

Вважаючи неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні, а саме невиплату суми індексації, яка є складовою частиною заробітної плати, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2021 по 14.06.2023 включно.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Суд зазначає, що в цій адміністративній справі суд застосовує приписи Кодексу законів про працю України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 передбачалося, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Таким чином, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 в справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 по справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

В разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вправі застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до матеріалів справи позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та знято з усіх видів забезпечення 17.01.2021, тоді як фактичний розрахунок щодо індексації грошового забезпечення за період проведено лише 14.06.2023, що підтверджується доказами, які наявні у матеріалах справи /а. с. 9, 15/.

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В контексті зазначеного, суд вказує, що оскільки відповідачем не проведено з позивачем під час його звільнення з військової служби остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено індексацію грошового забезпечення, протиправність чого встановлена Чернігівським окружним адміністративним судом у рішенні від 10.01.2022 у справі № 620/15435/21, позивач має право на отримання грошової компенсації за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100), відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Відповідно до долученої до справи довідки про середній заробіток від 20.05.2022 № 9, загальна сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням (листопад та грудень) 2020 року становила 26837,60 грн, а саме у листопада 2020 року 13415,04 грн та у грудні 2020 року 13422,56 грн. Середньоденна заробітна плата складає 439,96 грн /а. с. 16/.

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошової компенсації позивачу з 18.01.2021 (з дня, наступного після виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) по 13.06.2023 включно (день, який передує дню повного розрахунку) становить 877 днів. (877 х 439,96 грн = 385 844,92 грн).

Водночас, визначаючи період, за який позивачу підлягає виплата середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд звертає увагу, що відповідно до чинної з 19.07.2022 редакції частини 1 статті 117 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців, зокрема, за 182 календарні дні.

Також надаючи оцінку співмірності та обґрунтованості суми середнього грошового забезпечення, яке підлягає виплаті на користь позивача, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26.08.2019 у справі № 761/9584/15-ц, неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за шість місяців (182 календарні дні) становить 80 072,72 грн (439,96 грн х 182 дні).

Судом встановлено, що істотність частки несвоєчасно виплаченої індексації 37943,36 грн у порівнянні із середнім заробітком (розрахунковою величиною) становить 9,83% (37943,36 / 385 844,92 грн х 100).

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України буде стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7 871,15 грн, що становить 9,83% від середнього грошового забезпечення позивача за 182 календарні дні (80072,72 грн х 9,83%).

Одночасно з цим, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Суд вважає, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, в період дії якого військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснює заходи щодо забезпечення національної оборони, стягнення на користь позивача середнього грошового забезпечення у сумі 7 871,15 грн буде достатньою компенсацію майнових втрат, які він поніс через несвоєчасний розрахунок при звільненні та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку - з 18.01.2021 по 13.06.2023 у розмірі 7 871,15 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 18.01.2021 по 13.06.2023 у розмірі 7 871,15 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення суду виготовлений 31 серпня 2023 року.

Суддя О.В. Заяць