Справа № 420/10657/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації на невикористані дні щорічної основної відпустки за період 2017-2018 і додаткової відпустки за період 2018-2022 рр. як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017-2018 рр. та додаткової відпустки за 2018-2022 рр., як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 МО України щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 30.11.2019; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 МО України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням «базового місяця» січень 2008 року (з урахуванням виправлення у відповіді на відзив), та з 01.03.2018 року по 30.11.2019 із застосуванням «базового місяця» березень 2018 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 23.12.2016 він проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 та з 23.06.2022 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби. Однак при звільненні позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2017-2018 рр. та грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2018-2022 рр. При цьому, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсації за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ. Відповідна правова позиція викладена у поставі Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18. Крім того, у періоді з 23.12.2016 по 30.11.2019 позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення (виплачена частково в грудні 2018 р. та за червень-жовтень 2019 р.). При цьому сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Оскільки в частині цього періоду, попереднє підвищення посадових окладів військовослужбовців відбулося з 01.01.2008 (постанова КМУ від 07.11.2007 № 1294), то для здійснення нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 28.02.2018 має застосовуватися базовий місяць січень 2008 р. В періоді з 01.03.2018 по 30.11.2019 має застосовуватися базовий місяць березень 2018 р. Крім того, з підстав невиплати при звільненні всіх належних сум, компенсація, - в порядку ст. 116, ст. 117 КЗпП України позивачу належить до стягнення середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді від 08.08.22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

22.08.22 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що на час прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2022 № 161 про виключення позивача зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення з 23.06.2022, відповідачем були проведені усі необхiднi розрахунки по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню, з якими погодився позивач. Вважаємо, що оскільки Позивача виключено зі списків особового складу та проведено з ним усі необхідні розрахунки при звільненні відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2022 № 161, захист його прав необхідно було здійснювати шляхом оскарження вказаного наказу в частині щодо невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017 та 2018 роки і додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 по 2022 роки та внесення до нього відповідних змін. Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду, що пропущені станом на дату подання позовної заяви. В своїй позовній заяві позивач пояснює причин пропуску строків на звернення до суду, на погляд відповідача, недостатньо аргументовано та не надає доказів про поважність причин пропуску строків і взагалі не ставить питання про поновлення строків звернення до суду. За таких умов, доцільним було б залишення позовної заяви без розгляду в порядку, що передбачено статтею 123 КАС України. Крім того, позивач, отримавши статус учасника бойових дій, мав додаткову пільгу, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Але, в той же час, оскільки Позивач в спірному періоді продовжував перебувати на військовій службі, він не мав можливості скористатися цією пільгою, оскільки пункт 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII забороняє додаткові відпустки військовослужбовців під час особливого періоду. Що стосується грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, то слід зауважити, що стаття 10-1 Закону № 2011-ХII передбачає лише один вид додаткової відпустки - військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. Саме дні невикористаної цієї додаткової відпустки відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у разі звільнення військовослужбовця підлягають грошової компенсації Що стосується додаткової відпустки учасникам бойових дій, то вона Законом № 2011-XII не передбачена, як і не передбачена виплата грошової компенсації за цю відпустку У разі звільнення зі служби військовослужбовця. Тобто, па цей час при звільненні з військової служби виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій чинними нормативно правовими актами не передбачена. Оскільки Позивач не мав права на вказану додаткову відпустку під час проходження військової служби в особливий період, він також не має права на отримання грошової компенсації за її невикористання. Проведення виплати цієї компенсації можливе лише після внесення відповідних доповнень до Закону № 2011-ХІІ та внесення відповідних змін до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 23.06.2022 № 161, згідно якого Позивач підлягав розрахунку та виключенню із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення. В той же час, наведені вище законодавчі норми стосуються випадків, коли військовослужбовець виключається зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням з військової служби - в той час як Позивач не звільнений з військової служби, а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.06.2022 № 161 вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, Одеська область. Крім того, індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 10 відсотка, що виключає можливість включення Її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не є протиправною, як це зазначає позивач. До того ж слід зазначити, щодо самого періоду заявленого Позивачем, а саме за період з 23.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в указаний період - грудень 2018 року, а за період з 01.03.2018 по 30.11.2019 березень 2018 року, які є необґрунтованими та не відповідають вимогам законодавства. В даному випадку, із матеріалів справи вбачається, що позивач, вважаючи проведений i3 з ним розрахунок при звільненні неправильним, звернувся до суду з позовом щодо стягнення належних йому сум індексації грошового забезпечення. Таким чином, положення статті 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

05.09.2022 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, згідно з якою видача наказу про увільнення позивача ОСОБА_1 з посади головного сержанта 363 окремого батальйону охорони та оборони (умовна назва військова частина НОМЕР_1 ), виключення його зі списків та призначення на іншу посаду було здійснено без згоди - позивача, з підстав чого ним оспорюється такий наказ у справі № 420/10277/22. Однак, враховуючи, взяті на себе за контрактом зобов`язання та вимоги Статуту позивач виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 та 23.06.2022 здав справи та посаду головного сержанта військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується його відповідним рапортом від 23.06.2022 вх. № 4164. Командиром військової частини НОМЕР_1 на підставі рапорту позивача про здачу посади, наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №82-РС від 20.06.2022, було видано наказ №161 від 23.06.2022, яким з 23.06.2022 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку із вибуттям до нового місця служби. З підстав цього у зв`язку із припиненням трудових відносин позивача ОСОБА_1 з військовою частиною НОМЕР_1 , остання зобов`язана була здійснити з позивачем повний розрахунок при звільненні з військової частини НОМЕР_1 . Посилання відповідача у відзиві, що повний розрахунок з позивачем ОСОБА_1 має бути здійснений при звільненні з військової служби в цілому є незаконним та протиправним. При цьому допущено описку у прохальній частині позовної заяви та помилково зазначено «базовий місяці» грудень 2008 року. З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року розмір посадового окладу позивача не змінювався, та виплата підвищених премій з грудня 2015 року не змінила розмір посадового окладу. Адже в даному випадку підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення саме посадових окладів військовослужбовців, а не премії. Враховуючи те, що посадовий оклад за посадами, які займав позивач ОСОБА_1 до березня 2018 року востаннє підвищувався 01.01.2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294, то відповідно до статті 102 постанови №1078 обчислення індексу споживчих цін здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник, а саме - 3 лютого 2008 року та стосується як для діючих так і для новоприйнятих або переведених військовослужбовців. Тобто за період з 23.12.2016 року по 28.02.2018 року «базовим місяцем» для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 є січень 2008 року. Та у період з березня 2018 року по 30.11.2019 року місяць березень є «базовим місяцем» для нарахування індексації грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.10.2022 провадження по справі зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України - до набрання законної сили рішенням у справі № 420/10277/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Засобами КП «ДСС» судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 420/10277/22 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів №82-РС від 20.06.2022 року, №161 від 23.06.2020 року, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі 420/10277/22 залишено без змін.

Ухвалою суду від 30.08.2023 провадження у справі № 420/10657/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - поновити та продовжити судовий розгляд.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.06.2016 прийнятий на військову службу за контрактом про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, укладеного між ним та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою проходження військової служби від 24.06.2022 ОСОБА_1 з 27.05.2021 року займав посаду головного сержанта НОМЕР_6 окремого батальйону охорони та обслуговування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ВС ЗСУ, тобто позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_1 , яка зазначена відповідачем по справі, оскільки в/ч НОМЕР_1 є умовним найменуванням НОМЕР_6 окремого батальйону та обслуговування.

Наказом Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №82-РС від 20.06.2022 увільнено від займаної посади і призначено головного сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта НОМЕР_6 окремого батальйону охорони та оборони командира відділення протитанкового взводу 68 окремого стрілецького батальйону.

Згідно наказу № 82-РС від 20.06.2022 ОСОБА_1 призначається на нижчу посаду за ініціативою військовослужбовця з шпк «майстер-сержант» на шпк «старший сержант».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 № 161 з 23.06.2022 виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 24.06.2022 головного сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , головного сержанта військової частини НОМЕР_7 , призначеного наказом Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 20.06.2022 №82-PC на посаду головного сержанта командира вiддiлення протитанкового взводу 68 окремого стрілецького батальйону. Підстава видання наказу: наказ Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №82-РС від 20.06.2022, рапорт головного сержанта Чорнозуба А. від 23.06.2022 року, УБД, обхідний лист.

Згідно з рапортом від 23.06.2022 року на адресу командира в/ч НОМЕР_1 позивач доповів, що справи та посаду головного сержанта військової частини НОМЕР_1 здав.

У наказі військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 № 161 зазначено, що щорічна основна відпустка за 2017 р. не використана; щорічна основна відпустка за 2018 р. не використана; додаткова відпустка за 2018-2022 рр., як учаснику бойових дій, передбачена ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не надавалась, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку не виплачувалась.

Згідно наданої на адвокатський запит довідки від 19.07.2022 № 1943 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії ОСОБА_1 , відсутня виплата позивачу при виключенні зі списків особового складу в/ч компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2017-2018 роки та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2018-2022 роки.

Зважаючи на те, що невиплата позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2017-2018 рр. та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2018-2022 рр. порушує право позивача на грошове забезпечення, адже належить до сум, що підлягають виплаті у день звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначене позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року по зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), провадження № 11-550заі19.

Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року №640/21771/20 додатково зазначив, що у наступному календарному році, в тому числі, і за умови, що він є роком звільнення, військовослужбовці мають право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустки, оскільки відпустки за попередні роки, також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з військовослужбовцями, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

У постанові від 08.02.2023 по справі № 420/9834/22 Верховний Суд зазначив, що зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування положень абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, пункту 3 розділу XXXI Порядку №260 (постанови від 28 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18, від 22 грудня 2021 року №640/21771/20), відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, на яку позивач набув право у період проходження військової служби у 2016-2017 роки, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги переміщення позивача на нове місце служби, а не звільнення з військової служби, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації на невикористані дні щорічної основної відпустки за період 2017-2018 і додаткової відпустки за період 2018-2022 рр., як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та похідна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 МО України щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 30.11.2019 та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням «базового місяця» січень 2008 року (з урахуванням виправлення у відповіді на відзив), та з 01.03.2018 року по 30.11.2019 із застосуванням «базового місяця» березень 2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ).

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону № 1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (зі змінами, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", яка набрала чинності 01.01.2008 р. та втратила чинність з 01.03.2018 р. (далі - Постанова № 1294), встановлено посадові оклади військовослужбовців.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Відтак, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 23.12.2016 по 28.02.2018 є саме січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

У подальшому після прийняття Постанови № 704, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови № 704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Тому суд погоджується із доводами позивача щодо необхідності врахування при проведенні індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 28.02.2018 січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078, оскільки в період з січня 2008 року по лютий 2018 року посадові оклади військовослужбовців не змінювались, та відповідач не надав суду доказів про те, що у вказаний період відбулося збільшення грошового забезпечення саме за рахунок зростання тарифної ставки (окладу).

При вирішенні спору в цій частині, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 29.11.2021 р. у справі № 120/313/20-а, які полягають в наступному.

Місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації. За змістом пункту 5 Порядку № 1078 підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку. Аналіз пункту 5 Порядку № 1078 свідчить про те, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пов`язується з місяцем підвищенням тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець. Отже, збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

Верховний Суд у постановах від 12.05.2022 у справі № 580/3335/21, від 19.05.2022 р. у справі № 200/3859/21, від 28.06.2022 у справі № 420/4841/21 дійшов висновку про те, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення є саме січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, оскільки в період з 01.01.2008 по 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців були незмінними.

Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 р. у справі № 240/4911/18 та від 07.08.2019 р. у справі № 825/694/17, відповідно до яких: індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті; виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 р. по 28.02.2018 р. повинно здійснюватися із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, при нарахуванні та виплаті індексації за спірні періоди відповідач не застосував січень 2008 року як базовий місяць, а тому порушене право позивача на отримання спірної індексації підлягає судовому захисту.

Стосовно справ з подібними правовідносинами, то Верховний Суд у своїй практиці указував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Зазначені висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29.11.2021 р. у справі № 120/313/20-а, від 26.01.2022 р. у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 р. у справі № 420/3593/20, від 09.06.2022 р. у справі № 600/524/21-а.

На підставі системного аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача в період з 23.12.2016 р. по 28.02.2018 р. відповідачу слід застосовувати базовий місяць січень 2008 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2019 року з врахуванням базового місяця - березень 2018 року, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 з 01.03.2018 підвищено розміри посадових окладів усіх військовослужбовців.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції станом на 15.03.2018) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

За офіційними даними Держстату розмір індексів споживчих цін становив: у квітні 2018 року - 100,8; у травні 2018 року - 100,0; у червні 2018 року - 100,0; у липні 2018 року 99,3; у серпні 2018 року - 100,0; у вересні 2018 року - 101,9; у жовтні 2018 року - 101,7, величина індексу споживчих цін за наростаючим підсумком з базового періоду, яким для позивача є березень 2018 року (базовий індекс 100 відсотків) по жовтень 2018 року включно, не перевищила поріг індексації, який встановлений в розмірі 103 відсотків.

Згідно з абзацу 5 пункту 1-1 Порядку №1078 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Оскільки, лише у листопаді 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць склав 103,7% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100), право військовослужбовців на отримання індексації грошового забезпечення, з урахуванням приписів абзацу 5 пункту 1-1 Порядку №1078, виникло з грудня 2018 року.

Як вбачається з довідки про грошове забезпечення позивача, у грудні 2018 року позивачу нарахована поточна індексація у сумі 71, 08 грн.; в червні 2019 р. 134,47; в липні, серпні 2019 р. по 206,72 грн; вересні, жовтні 2019 р. по 206,73 грн.

Натомість згідно вищенаведених приписів чинного законодавства, починаючи з грудня 2018 року індексація грошового забезпечення позивача повинна була становити: 01.2019 - 71,08 грн; 02.2019 - 71,08 грн; 03.2019 - 134,47 грн; 04.2019 - 134,47 грн; 05.2019 - 134,47 грн; 11.2019 206,72 грн.

Отже лише за січень, лютий, березень, квітень, травень та листопад 2019 р. позивачу не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку із чим в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне.

Нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби, а тому до таких правовідносин необхідно застосовувати положення ст. 116-117 Кодексу законів про працю України, як таких, що є загальними та поширюються на всіх працівників.

Згідно положень ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, лише у випадку проведення остаточного розрахунку після звільнення виникає обов`язок виплати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відтак, до настання події у день фактичного розрахунку такі вимоги вбачаються передчасними. При цьому, як встановлено судом вище, в даному випадку відбулося переміщення позивача на нове місце служби, а не звільнення з військової служби, у зв`язку із чим в цій частині адміністративний позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.12.2016 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця січень 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за січень, лютий, квітень, травень, листопад 2019 р. індексації грошового забезпечення з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - березень 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за січень, лютий, квітень, травень, листопад 2019 р. індексацію грошового забезпечення з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - березень 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк