Справа № 300/5380/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 рокуСправа № 300/5380/22 пров. № А/857/8357/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Довгополова О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року (суддя Чуприна О.В., м.Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (уточненим) до НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі НОМЕР_1 Прикордонний загін), військова частина НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ) в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 Прикордонного загону про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 21.08.2022 (далі Рішення).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі з посиланням на норми матеріального права вказує, що суд першої інстанції неправильно трактує певні норми «Правил перетинання державного кордону громадянами України» затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724; далі Правила №57) та не правильно оцінює документи, що були подані для перетинання державного кордону.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, прибувши до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Мамалига», не мав право в силу вимог абзацу третього пункту 2-1 Правил №57 на перетин державного кордону України як супроводжуюча особа, так як не підтвердив у встановленому порядку наявність у його дружини І-ої або ІІ-ої групи інвалідності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (військовозобов`язаним), що підтверджується паспортом громадянина України (а.с.12).

15.06.2022 між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою Республіки Молдова ОСОБА_2 , в Україні зареєстровано шлюб, про що Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вчинено актовий запис №464 (а.с.14).

Вказана обставина засвідчується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.06.2022 (а.с.13).

Згідно посвідки на постійне проживання від 28.05.2022 № НОМЕР_4 , ОСОБА_3 має право на постійне проживання в Україні до 27.05.2032 (а.с.15).

21.08.2022 ОСОБА_1 прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Мамалига» з метою перетнути державний кордон України на виїзд в Республіку Молдова, як супроводжуюча особа ОСОБА_4 (дружини). При цьому позивач надав посадовій особі Держприкордонслужби:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 23.10.2017 органом 2520;

- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.06.2022;

- посвідчення про отримання ОСОБА_2 (дружиною) соціальних виплат серії НОМЕР_6 , виданого 29.04.2022 Національною палатою соціального страхування Республіки Молдова;

- довідку про включення до категорії інвалідності №СІА2200056 від 10.08.2022, видану на ОСОБА_5 (дружину) Національною радою з питань визначення інвалідності та оцінки працездатності Республіки Молдова;

- лист Національної ради з питань визначення інвалідності та оцінки працездатності Республіки Молдова від 10.08.2022 №1336, адресований на ім`я ОСОБА_6 .

За результатами здійснення прикордонного контролю, начальником 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), капітаном ОСОБА_7 прийнято Рішення, яким відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України позивачу (а.с.9).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» (далі - Закон №1710-VI; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 6 Закону №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем (частина четверта статті 6 Закону №1710-VI).

Частиною першою статті 14 Закону №1710-VI передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина друга статті 14 Закону №1710-VI).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 за №3857-XII (надалі по тексту також - Закон №3857-XII).

За змістом статті 1 Закону №3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Статтею 3 Закону №3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

На виконання коментованих положень Закону Урядом України постановою від 27.01.1995 за №57 затверджено Правила №57.

Частиною першою статті 6 Закону №3857-XII встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Разом з тим, необхідно відзначити, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Указ №64/2022) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон №389-VIII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтями 1 і 2 Закону №389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Пунктом 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 14.03.2022 за №133/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 за №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 за №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 за №2119-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 за №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, воєнний стан в Україні було продовжено з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 за №341/2022 (затвердженим Законом України від 22.05.2022 за №2263-ІХ) воєнний стан в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 за №573/2022 (затвердженим Законом України від 15.08.2022 за №2500-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу за №64/2022 постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону №389-VIII.

Частиною другою статті 3 Закону №3857-XII передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Як вже відзначено порядок перетинання громадянами України державного кордону визначається Правилами №57.

Так, на час виникнення спірних правовідносин 21.08.2022 при спробі перетину позивачем державного кордону, чинною була наступна редакція пункту 2-1 Правил №57, а саме згідно з абзацом першим, другим, третім, дев`ятим коментованого пункту: «У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану особи з інвалідністю мають право перетинати державний кордон за наявності довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації №157-1/о) або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Перетин державного кордону може здійснюватися:

особою з інвалідністю I чи II групи - у супроводі одного або обох батьків, на утриманні яких перебуває така особа з інвалідністю, дружини /чоловіка, повнолітніх сина/ доньки, їх дружини/ чоловіка (за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки та інвалідність);

Виїзд за межі України осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю чи інших осіб, які потребують постійного догляду, зазначених в абзацах третьому-шостому та восьмому цього пункту, разом із супроводжуючою особою може здійснюватися не більше ніж один раз із часу введення на території України надзвичайного або воєнного стану до його припинення чи скасування».

Таким чином, станом на 21.08.2022 чоловіки вправі перетинати державний кордон України для супроводу своїх дружин, які, на день перетину, мали статус особи з інвалідністю I чи II групи, та за наявності документів, що підтверджують таку інвалідність.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_4 (громадянки Молдови), яка, згідно поданих при перетині державного кордону України 21.08.2022 є особою з інвалідністю ІІ групи з 24.10.1996 (зі зниженням життєвих сил без терміну дійсності в наслідок черепно-мозкової травми з гіпертензійним синдромом і нападами розрідження), що підтверджується:

- посвідченням про отримання соціальних виплат серії НОМЕР_6 , виданого 29.04.2022 Національною палатою соціального страхування Республіки Молдова;

- довідкою про включення до категорії інвалідності №СІА2200056 від 10.08.2022, виданої Національною радою з питань визначення інвалідності та оцінки працездатності Республіки Молдова;

- листом Національної ради з питань визначення інвалідності та оцінки працездатності Республіки Молдова №1336 від 10.08.2022 (а.с.17-23).

За доводами відповідача, позивач, маючи на меті перетинання державного кордону за абзацом 3 пункту 2-1 Правил №57, зобов`язаний надати оригінали чи нотаріально засвідчені документи, які підтверджують наявність у дружини інвалідності, а саме посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» видані органами державної влади на території України.

Такі мотиви відповідача кореспондуються із вище описаними приписами абзацу першого пункту 21 Правил №57, в редакції станом на 21.08.2022, зокрема: «У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану особи з інвалідністю мають право перетинати державний кордон за наявності довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації №157-1/о) або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Такі положення Привал №57 не містили норми поведінки як для осіб, які перетинають кордон для супроводу дружини, так і для осіб, які забезпечують дотримання перетину державного кордону, за умови, що дружина громадянина України є громадянкою іншої держави та якій встановлено інвалідність за правилами національного законодавства відповідної країни походження.

Як свідчить матеріали справи, та не заперечується відповідачем, подані позивачем документи перекладені із румунської на українську мову перекладачем, підпис якого засвідчено нотаріально.

Так, посвідчення про отримання соціальних виплат серії НОМЕР_6 від 29.04.2022 в розділі «вид виплат» згідно перекладу містить рукописний запис наступного змісту «пенсія інваліда ІІ (другої) групи» (а.с.17).

Разом з тим, інші два документи не містять в собі відомостей про встановлення ОСОБА_8 саме ІІ-ої групи інвалідності, зокрема:

- довідка про включення до категорії інвалідності №СІА2200056 від 10.08.2022 в розділі «входить до ступеня інвалідності» згідно перекладу містить друкований запис наступного змісту «підвищений ступніть» (а.с.19);

- лист №1336 від 10.08.2022 в своєму тексті згідно перекладу містить друкований запис наступного змісту «Вам встановлено підвищений ступінь інвалідності» (а.с.22).

Варто відзначити, що із вказаних документів апостильованими є тільки довідка Національної ради з питань визначення інвалідності та оцінки працездатності Республіки Молдова про включення ОСОБА_4 до категорії інвалідності №СІА2200056 від 10.08.2022 (зворотній бік а.с.18) та лист Національної ради з питань визначення інвалідності та оцінки працездатності Республіки Молдова №1336 від 10.08.2022, адресований ОСОБА_8 (зворотній бік а.с.21).

Посвідчення про отримання соціальних виплат серії CN №174813, що видане 29.04.2022 Національною палатою соціального страхування Республіки Молдова, як в попередніх двох документах, не містить апостиль встановленої форми, а відповідно і не має перекладу такого апостиля із румунської на українську мову (а.с.16, 17, зворотній бік а.с.17).

Відтак, апостильовані документи, подані при перетині державного кордону містять відомості про встановлення дружині позивача такого виду інвалідності як «підвищений ступінь інвалідності», а не апостильований засвідчує обставину перебування на відповідному обліку із правом «на отримання пенсії як інвалід ІІ (другої) групи».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон №2709-IV) документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Виходячи із вказаного, документи, які складені за кордоном уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, приймаються нотаріусом для вчинення перекладу за наявності апостиля або відмітки про їх легалізацію.

Так, існує два способи засвідчення документів виданих уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі (оформлених поза межами держави Україна), із наданням їх легального статуту: консульська легалізація та проставлення апостиля.

Легалізація документів та/або проставлення апостиля - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Порядок консульської легалізації офіційних документів установлюється Віденською конвенцією «Про консульські зносини» 1963 року, міжнародними договорами та чинним законодавством України.

Держави, бажаючи скасувати вимогу дипломатичної або консульської легалізації іноземних офіційних документів, вирішили укласти відповідну конвенцію. Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, була підписана 05.10.1961 в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 (далі Закон №2933-ІІІ; Конвенція відповідно) Україна приєдналася до Конвенції, що набула чинності з 22.12.2003.

З набуттям чинності для України 22.12.2003 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, для держав-учасниць цієї Конвенції передбачається відміна консульської легалізації іноземних офіційних документів, яку замінює спрощена процедура проставлення уповноваженим на це державним органом спеціального штампа «Apostille».

Згідно зі статтею 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Дія Конвенції поширюється на документи про освіту, соціальний стан, трудовий стаж, свідоцтва про перебування живими, довідки, довіреності, судові рішення та матеріали про громадські, сімейні та кримінальні справи. Апостиль проставляється на статутах та впорядкованих документах, патентній та іншій документації, що надходить від органу державної влади (свідоцтвах про реєстрацію, ліцензіях тощо).

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Україна і Республіка Молдова є державами-учасницями вищевказаної Конвенції.

Відповідно до статті 4 Конвенції, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Пунктом 1 Глави 8 «Вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії» «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України (далі МЮУ) від 22.02.2022 №282/20595 (зареєстровано в МЮУ 22.02.2012 за № 282/20595) визначено, що нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Таким чином для цілей прийняття документа складеного в Республіці Молдова та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Матеріалами справи встановлено та це не спростовано позивачем, що станом на 21.08.2022, посвідчення про отримання соціальних виплат серії НОМЕР_6 , яке у відношенні до ОСОБА_4 29.04.2022 видано Національною палатою соціального страхування Республіки Молдова, повинно було пройти процес легалізації із проставленням апостиля, так як такий документ складений відповідним органом державної влади іноземної держави.

Про відсутність апостиля на такому посвідченні свідчить запис щодо кількості аркушів прошитих, пронумерованих і скріплених печаткою разом із копією самого посвідчення, складеного на румунській мові та перекладу із румунського на українську мову, - всього на 2 (двох) аркушах (а.с.16, 17, зворотній бік а.с.17).

Натомість вже до апеляційної скарги позивачем долучено дублікат посвідчення про встановлення групи інвалідності ОСОБА_8 від 10.08.2022 №CIA2200056, який належним чином посвідчений та апостильований. Вказане посвідчення при перетинанні кордону 21.08.2022 надано не було, а надано посвідчення про отримання соціальних виплат серії НОМЕР_6 (а.с.84-92).

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, прибувши до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Мамалига», не мав право в силу вимог абзацу третього пункту 21 Правил №57, так як не підтвердив у встановленому порядку наявність у його дружини І-ої або ІІ-ої групи інвалідності.

Зважаючи на викладене та наведені вище мотиви вказують на правомірність прийнятого відповідачем 21.08.2022 Рішення.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що спірне Рішення індивідуальним актом, який вичерпує свою дію у день його прийняття і за наявності пред`явлення позивачем повного пакету документів, які надають право на виїзд з України оскаржуване Рішення не створить перешкод для перетинання кордону України за наявності законних для цього підстав.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. М. Довгополов
В. С. Затолочний