Справа № 440/6714/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 р.Справа № 440/6714/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2023, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 19.06.23 року по справі № 440/6714/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області треті особи: Державна казначейська служба України, Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області з приводу розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 15 грудня 2017 року;

- зобов`язати Відділ поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області вчинити усі передбачені законом дії щодо належного розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 15 грудня 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області стосовно неналежного розгляду звернення гр. ОСОБА_1 по факту неналежного виконання працівниками відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області своїх обов`язків;

- зобов`язати ГУНП в Полтавській області розглянути звернення гр. ОСОБА_1 по факту неналежного виконання працівниками відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області своїх обов`язків;

- стягнути з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, у вигляді упущеної вигоди у розмірі 150 000 000,00 грн (сто п`ятдесят мільйонів гривень 00 копійок) і перерахувати їх на банківський рахунок Міністерства оборони України UА2018611 з призначенням: благодійна пожертва на користь Збройних Сил України;

- стягнути з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 000,00 грн (двадцять п`ять мільйонів гривень 00 копійок) і перерахувати їх на банківський рахунок Міністерства оборони України UA2018611 з призначенням: благодійна пожертва на користь Збройних Сил України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди в частині позовних вимог до Відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності Відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області з приводу розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 15 грудня 2017 року; зобов`язання Відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області вчинити усі передбачені законом дії щодо належного розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 15 грудня 2017 року; стягнення матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 150 000 000,00 грн та моральної шкоди у розмірі 25 000 000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 визнано неповажними підстави, вказані позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку на подання адміністративного позову. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків упродовж десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: - копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; - заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших причин поважності його пропуску.

13.06.2023 позивач подав до суду документи на усунення недоліків позовної заяви, а саме копії додатків до позову відповідно до кількості учасників справи та клопотання про поновлення пропущеного строку на подання адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.6.2023 визнано неповажними підстави, вказані позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку на подання адміністративного позову та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

30.08.2023 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 195 КАС України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 КАС України, учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Разом з тим, представником ОСОБА_1 не дотримано вимоги ч. 2 ст. 195 КАС України, оскільки розгляд справи призначено у судове засідання на 31.08.2023 о 09:40, а клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції заявлено поза межами строків, встановлених для подання відповідної заяви.

Прийняття рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, з урахуванням положень ст. 195 КАС України, є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Визначено спосіб усунення недоліків - шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи та заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших причин поважності його пропуску та роз`яснено позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається позивачеві.

13.06.2023 на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 30.05.2023 позивачем подано до суду документи на усунення недоліків позовної заяви, а саме копії додатків до позову відповідно до кількості учасників справи та клопотання про поновлення пропущеного строку на подання адміністративного суду.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на подання адміністративного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний, який саме строк установлений законом для надання відповіді на звернення громадян, оскільки йому про це не повідомили, а також враховуючи те, що 10.04.2019 його було затримано за підозрою у вчиненні злочину, якого він не робив, останній був позбавлений можливості контролювати розгляд звернення.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом та вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Для прийняття адміністративного позову до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини четвертої статті 5 КАС України.

Процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Положеннями п.п. 6, 7 ч. 5 ст. 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення з позовом до суду, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно звернення до суду з позовною заяву у строки встановлені законом.

Відповідно до ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, позивач оскаржує бездіяльність ГУНП в Полтавській області стосовно неналежного розгляду звернення гр. ОСОБА_1 по факту неналежного виконання працівниками відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області своїх обов`язків.

Із змісту позовної заяви слідує, що вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що в березні 2019 року позивач потрапив на особистий прийом до начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області - ОСОБА_2 , якому поскаржився на бездіяльність працівників відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо розгляду повідомлення від 15.12.2017, звернення викладалось в усній формі, однак всупереч вимогам Закону України "Про звернення громадян" з боку начальника ГУНП в Полтавській області не відбулось належного реагування, не було проведено жодної перевірки по факту неналежного виконання працівниками відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області своїх обов`язків та порушення норм законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не отримавши в установлений законом строк відповідь на своє звернення, подане на особистому прийомі у березні 2019 року, позивач вже був обізнаний про допущену бездіяльність відповідача (отже з цієї дати слід обраховувати шестимісячний строк звернення позивача до суду з вказаними позовними вимогами), однак, з даною позовною заявою звернувся лише 25.05.2023.

Як вже вище зазначалось, позивач з позовною заявою звернулася 25.05.2023, тобто більше ніж через 4 роки, разом з цим, у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, позивач не вказує на причини, які б підтверджували об`єктивну неможливість чи ускладнення для звернення до суду з позовом у встановлений законом строк.

Щодо посилання апелянта на те, що він не був обізнаний, який саме строк установлений законом для надання відповіді на звернення громадян, колегія судів зазначає, що згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний, зокрема, неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. Згідно зі статтею 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. Тому основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати, є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть цієї презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку.

Отже, доводи апелянта про необізнаність із строком для надання відповіді на звернення громадян, який визначений Законом України "Про звернення громадян" не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо тверджень апелянта про те, що 10.04.2019 його було затримано за підозрою у вчиненні злочину, а надалі засуджено до трьох років позбавлення волі, тому він був позбавлений можливості контролювати розгляд звернення, колегія судів зазначає, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 27.01.2021 у справі № 552/3736/19, залишеним без змін Полтавським апеляційним судом 05.05.2022, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368-3 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в громадських об`єднаннях строком на 2 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили продовжено у вигляді домашнього арешту в період часу з 20.00 год. по 07.00 год. Строк покарання визначено рахувати з моменту затримання, зарахувавши в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 10.04.2019 по 17.10.2019.

При цьому ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.10.2019 у справі № 552/3736/19 змінено обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 20.00 год. по 08.00 год. за адресою АДРЕСА_1 строком на два місяці.

Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції, що позивач перебував під вартою лише з 10.04.2019 по 17.10.2019, а надалі і до набрання вироком законної сили, тобто з 18.10.2019 і до 05.05.2022, мав лише запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешт в період часу з 20.00 год. по 08.00 год, що не перешкоджав йому звернутися до суду із позовом, в тому числі скориставшись правовою допомогою.

Також після набрання вироком законної сили позивач в силу вимог пункту 7 частини 1 статті 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" від 2 червня 2011 року № 3460-VI мав право на безоплатну вторинну правову допомогу - всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, як особа, засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Згідно з пунктом 6 розділу VI Закону надання безоплатної вторинної правової допомоги всім категоріям осіб, зазначеним у статті 14 цього Закону, в повному обсязі забезпечується з 1 липня 2015 року.

Виходячи з викладеного, позивач, відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі, не був позбавлений скористатись безоплатною вторинною правовою допомогою та звернутися до суду з адміністративним позовом.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем пропущено строк без поважних причин, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду слід відмовити та, на підставі положень ч. 2 ст. 123 КАС України, повернути позовну заяву позивачу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 по справі № 440/6714/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко