Справа № 520/1163/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 520/1163/22

адміністративне провадження № К/990/27815/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №520/1163/22 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу», грошової компенсації за невикористану основну відпустку та невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби;

- визнати протиправними дії відповідача в частині порушення установленого законодавством порядку розрахунку кількості днів невикористаної позивачем при звільненні основної відпустки за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року та щорічної додаткової відпустки за стаж державної служби;

- стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» у розмірі 12245,53грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з розрахунку середньої заробітної плати позивача за день у розмірі 345,72 грн, починаючи з 28 вересня 2020 року по дату повного розрахунку;

- зобов`язати відповідача перерахувати кількість днів невикористаної щорічної основної відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року;

- зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року;

- зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну додаткову відпустку у кількості 15 днів за стаж державної служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» грошової компенсації за невикористану основну відпустку та невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби. Визнано протиправними дії відповідача в частині порушення встановленого законодавством порядку розрахунку кількості днів невикористаної позивачем при звільненні основної відпустки за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року та щорічної додаткової відпустки за стаж державної служби. Стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» у розмірі 12245,53 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з розрахунку середньої заробітної плати позивача за день у розмірі 345,72 грн, починаючи з 28 вересня 2020 року по дату повного розрахунку. Зобов`язано відповідача перерахувати кількість днів невикористаної позивачем щорічної основної відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року. Зобов`язано відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року. Зобов`язано відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну додаткову відпустку у кількості 15 днів за стаж державної служби. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині: визнання протиправними дій відповідача щодо порушення встановленого законодавством порядку розрахунку кількості днів невикористаної позивачем при звільненні основної відпустки за період роботи з 19 серпня 2020 року по 28 вересня 2020 року; стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні з розрахунку середньої заробітної плати позивача за день у розмірі 345,72 грн, починаючи з 28 вересня 2020 року по дату повного розрахунку; зобов`язання відповідача перерахувати кількість днів невикористаної щорічної основної відпустку за період роботи з 19 серпня 2020 року по 28 вересня 2020 року; зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 19 серпня 2020 року по 28 вересня 2020 року, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволення позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10 серпня 2023 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №520/1163/22.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник указує, що підставою касаційного оскарження судового рішення у справі №520/1163/22 є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У тексті касаційної скарги міститься посилання на постанови Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №523/9459/16-а, від 27 липня 2022 року у справі №420/8088/21, від 23 грудня 2020 року у справі №805/3641/17-а, від 08 квітня 2020 року у справі №569/7584/18, від 21 вересня 2020 року у справі №225/5266/18, від 30 листопада 2020 року у справі 480/3105/19, від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, від 12 червня 2018 року у справі №2а-23895/09/1270, від 13 березня 2019 року у справі №524/4478/17, від 20 лютого 2019 року у справі №826/16659/15, від 10 вересня 2020 року у справі №420/5772/18, від 06 жовтня 2020 року у справі №804/958/17, від 10 жовтня 2020 року у справі №804/958/17, від 03 грудня 2020 року у справі №805/2173/16-а, від 30 грудня 2020 року у справі №805/4361/17-а, від 22 січня 2020 року у справі №2а-15057/09/2670 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі 761/9584/15-ц, від 13 травня 2020 року у справі 810/451/17.

При цьому Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Разом з тим скаржник не зазначив норми права, які застосовані судами попередніх інстанцій без урахування висновків Верховного Суду, а також не довів подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Касаційна скарга містить опис обставин справи, цитування норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини та загальні формулювання незгоди з оскаржуваним судовим рішенням з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Суд зазначає, що касаційна скарга не містить посилань на конкретний підпункт пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України із наведенням відповідних обґрунтувань.

Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №520/1163/22 - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко