Справа № 460/6567/23
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2023 року м. Рівне №460/6567/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за період з 30 липня по 31 серпня 2019 року згідно з умовами трудового договору та відповідності до закону, у тому числі при проведенні повного розрахунку при звільненні; стягнути недонараховану та невиплачену заробітну плату за період з 30 липня по 31 серпня 2019 року; стягнути середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 16 грудня 2022 року по день прийняття рішення.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що позивач наказом ДПС України № 43-о від 30.07.2019 призначена на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Рівненській області у порядку переведення з Головного управління ДФС у Рівненській області. Цим же наказом ОСОБА_2 встановлено посадовий оклад згідно з штатним розписом та присвоєно 4 ранг державного службовця, а також збережено умови матеріального забезпечення, пільги та інші соціальні гарантії, встановлені законодавством для посадових осіб органів Державної фіскальної служби. Наказом ДПС України № 69-о від 30.07.2019 на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків начальника ГУ ДПС у Рівненській області з 30 липня 2019 року. Поряд з цим, у серпні 2019 року ОСОБА_1 нараховано лише 4977, 25 грн заробітної плати. З вказаного також встановлюється, що вже в вересні 2019 року ОСОБА_2 за місяць нараховано заробітну плату в сумі 17604,36 грн, хоча ні її посада і, відповідно, посадовий оклад, ні ранг, ні вислуга років у вересні в порівнянні з серпнем не змінювалися. Таким чином, ОСОБА_2 не було нараховано та виплачено заробітну плату, належну відповідно до умов договору та норм законодавства. Крім того, позивач просить суд стягнути середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 16 грудня 2022 року по день прийняття рішення. Тому, позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 03.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає, зазначає, що Наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 16.08.2010 №l «Про введення в дію Організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Рівненській області» введено в дію Організаційну структуру Головного управління ДПС у Рівненській області та Штатний розпис Головного управління ДПС у Рівненській області. Таким чином, на дату призначення ОСОБА_2 на посаду структура та штатний розпис Головного управління ДПС у Рівненській області були не затверджені та не введені в дію. Згідно розрахункового листа ОСОБА_1 за 2019 у серпні позивачу нараховано зарплату з встановленого посадового окладу у розмірі 4977,25 грн. за 10 днів з 16.08.2019, тобто з дати прийняття наказу про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Рівненській області. Позивач безпідставно посилається на лист ДПС України від 25.11.2020р. № 2980/8/17-00 «Про надання пояснень», яким нібито підтверджується недотримання вимоги наказів ДПС України від 30.07.2019 № 43-о «Про призначення ОСОБА_3 » та від 30.07.2019 № 69-о «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_1 ». Так, вказаним листом ДПС України повідомив про проведення планового внутрішнього аудиту з оцінки ефективності виконання функції щодо ведення обліку трудових ресурсів та заробітної плати з проханням надати пояснення причин недотримання вимог вищевказаних наказів у частині нарахування та виплати заробітної плати заступнику начальника ГУ ДПС у Рівненській області ОСОБА_1 за період з 30.07.2019 по 30.08.2019. В подальшому листом від 26.11.2020 №5533/8/17-00-10-01-18 відповідач надав пояснення, де зазначено, що з дати прийняття наказу про введення в дію структури та штатного розпису ГУ ДПС у Рівненській області позивачу встановлено відповідній посадовий оклад та проведення нарахування заробітної плати виходячи з встановленого посадового окладу. Тому, підстав для задоволення позовних вимог немає. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 25.04.2023 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 27.04.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 15.06.2023 суд дійшов висновку про дотримання позивачем строків звернення до суду, продовжено розгляд справи.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом ДПС України № 43-о від 30 липня 2019 року «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника Головного управління ДПС У Рівненській області у порядку переведення з Головного управління ДФС у Рівненській області.

Цим же наказом ОСОБА_2 встановлено посадовий оклад згідно з штатним розписом та присвоєно 4 ранг державного службовця, а також збережено умови матеріального забезпечення, пільги та інші соціальні гарантії, встановлені законодавством для посадових осіб органів Державної фіскальної служби (а.с.9).

Наказом ДПС України № 69-о від 30.07.2019 на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків начальника ГУ ДПС у Рівненській області з 30 липня 2019 року (а.с.10).

У серпні 2019 року ОСОБА_1 нараховано лише 4977,25 грн заробітної плати за повний місяць роботи (а.с.11-12), з чим не погоджується позивач.

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Положеннями статті 2 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) закріплено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

Згідно частин першої та третьої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини п`ятої статті 97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до статті 98 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно з частиною першою статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

З матеріалів справи встановлено, що наказом ДПС України № 43-о від 30 липня 2019 року «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника Головного управління ДПС У Рівненській області у порядку переведення з Головного управління ДФС у Рівненській області.

Цим же наказом ОСОБА_2 встановлено посадовий оклад згідно з штатним розписом та присвоєно 4 ранг державного службовця, а також збережено умови матеріального забезпечення, пільги та інші соціальні гарантії, встановлені законодавством для посадових осіб органів Державної фіскальної служби.

Наказом ДПС України № 69-о від 30.07.2019 на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків начальника ГУ ДПС у Рівненській області з 30 липня 2019 року.

Проте, нарахування та виплата заробітної плати позивачу було проведено лише за 10 робочих днів серпня 2019 року, тобто за період з 16 серпня 2019 року, що підтверджено розрахунковим листом за серпень та вересень 2019 року (а.с.72).

Так, з вказаних розрахункових листів видно, що в серпні 2019 позивачу нараховано заробітну плату на 10 робочих днів, при цьому нарахована заробітна плата з врахуванням посадового окладу та надбавка за ранг. Надбавка за вислугу років за 10 робочих днів серпня позивачу нарахована у вересні 2019. Тобто, матеріалами справи підтверджується факт нарахування та виплати позивачу заробітної плати за 10 робочих днів серпня 2019 року виходячи з розміру основного окладу, надбавки за ранг та вислугу років. Водночас, доказів оплати праці позивача за період до 16.08.2019 (15.08.2019 включно) відповідачем не надано.

Суд наголошує, що як було зазначено вище, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто у випадку невиконання працівником своїх посадових обов`язків, що оформлено належним чином, у роботодавця не виникає обов`язок виплачувати такому працівникові заробітну плату.

Суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів відсутності позивача на роботі за період 30 липня по 15 серпня 2019 року відповідачем надано не було.

Статтею 50 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

Пунктом 1 статті 52 Закону України «Про державну службу» передбачено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Таким чином, позивачу повинна бути нарахована та виплачена заробітна плата за період з 30 липня по 15 серпня 2019 року включно з врахуванням вимог законодавства щодо надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця.

Відповідач зазначає, що наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 16.08.2010 № 1 «Про введення в дію Організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Рівненській області» введено в дію Організаційну структуру Головного управління ДПС у Рівненській області та Штатний розпис Головного управління ДПС у Рівненській області. Тому, на дату призначення ОСОБА_3 на посаду структура та штатний розпис Головного управління ДПС у Рівненській області були не затверджені та не введені в дію. Згідно розрахункового листа ОСОБА_1 за 2019 у серпні позивачу нараховано зарплату з встановленого посадового окладу у розмір 4977,25 грн за 10 днів з 16.08.2019, тобто з дати прийняття наказу про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Рівненські області.

Суд критично оцінює такі посилання відповідача, оскільки трудовий договір з позивачем укладений з 30 липня 2019 року, тому оплата праці здійснюється відповідно до виконаної працівником роботи. Доказів невиконання позивачем роботи, неявки на роботі відповідачем суду не надано.

Не вчасне введення в дію Організаційної структури Головного управління ДПС у Рівненській області та Штатного розпису Головного управління ДПС у Рівненській області не може слугувати виправданням порушенню конституційного права позивача на оплату праці.

Що стосується позовної вимоги, в якій позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за весь період затримки з 16 грудня 2022 року по день прийняття рішення, то суд вказує на таке.

Статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Підставою для заявлення позовних вимог про стягнення середнього заробітку слугував факт невиплати позивачу в повному обсязі заробітної плати. Суд під час розгляду цієї справи дійшов висновку про необхідність нарахування та виплати відповідачем позивачу заробітної плати.

Однак суд зазначає, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлена передчасно та задоволенню не підлягає, оскільки остаточного розрахунку із позивачем на даний час не проведено.

Так, Велика Палата Верховного Суду у п.64 постанови від 13 травня 2020 року по справі №810/451/17 зазначила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

На час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при виплаті позивачу спірних сум за цим рішенням суду не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку (як це передбачено ч.2 ст.117 КЗпП України), а тому права позивача в цій частині на дату розгляду справи не є порушеними.

Крім того, суд зауважує, що обрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

З огляду на викладене та положення ч.2 ст.117 КЗпП України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позовна вимога в цій частині є передчасною.

При цьому суд зауважує, що відмова в цій частині позовних вимог не позбавляє позивача права на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після того, як такий розрахунок буде фактично проведений.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітної плати та середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 30 липня по 15 серпня 2019 року.

Зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 30 липня по 15 серпня 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 серпня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська область,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя С.М. Дуляницька