Справа № 420/8617/23
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №420/8617/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Одеса

У залі судових засідань №18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - Носенка І.П.

представника відповідача - Мунтяна Є.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №6 від 30.06.2017 року, №-1502 від 04.06.2018 року, №4-1502 від 11.05.2019 року, №1039-13 від 27.05.2017 року, №1040-13 від 27.05.2017 року, №1041-13 від 27.05.2017 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, № від 09.11.2018 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, податкової вимоги №9173-52 від 14.02.2020 року.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачам строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Представник позивача до судового засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що ГУ ДПС в Одеській області безпідставно прийняті податкові повідомлення-рішення, якими йому визначено податкові зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 2019 роки, оскільки земельна ділянка сформована тільки в грудні 2020 року, а право власності на цю земельну ділянку зареєстровано в 2023 році, до цього часу позивач не є платником земельного податку. Крім того, відповідач використовував ставки податку, визначені органом місцевого самоврядування в поточному році на поточний рік, що не відповідає вимогам законодавства. Крім того, безпідставним є визначення позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, оскільки відповідачем використовувалися неактуальні дані щодо наявних у позивача об`єктів нерухомості, відповідачем не надано доказів отримання під час винесення податкових повідомлень-рішень даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тощо. Щодо суми податкового боргу, зазначеного в вимозі, позивач зазначає, що частково сплатив суму боргу, а частково за результатами судового оскарження податкових повідомлень-рішень вони скасовані, а тому сума за скасованими податковими повідомленнями-рішеннями не могли бути включені в податкову вимогу. Також має місце включення суми податкового зобов`язання за 2016 рік до податкового боргу, при тому що строк давності цього зобов`язання закінчився.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований відповідачем тим, що позивачу правомірно нарахований земельний податок за 2016-2019 роки за земельну ділянку, якою позивач користується за ставками визначеними Ізмаїльською міською радою, а податкове повідомлення-рішення за 2016 рік взагалі позивачем не оскаржене. Щодо податку на нерухоме майно то дані про наявну у позивача нерухомість отримані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виходячи з площі об`єктів нерухомості позивача визначені грошові зобов`язання. Щодо оскаржуваної податкової вимоги то позивач просить її скасувати на всю суму, але оскаржує податкові повідомлення-рішення на частину суми, яка стосується земельного податку та податку на нерухоме майно.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача та заперечення відповідача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення №6 від 30.06.2017 р., №-1502 від 04.06.2018 р., №4-1502 від 11.05.2019 р., якими визначено Матковському В.М. суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в загальному розмірі 845501,87 грн., а саме: №6 від 30.06.2017 р. - 169100,37 грн. за податковий період - 2017 рік; №-1502 від 04.06.2018 р. - 270560,60 грн. за податковий період - 2018 рік; №4-1502 від 11.05.2019 р. - 405840,90 грн. за податковий період - 2019 рік.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 відповідач повідомив, що у 2017-2019 роках йому були сформовані і надіслані податкові-повідомлення рішення про сплату земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2966 га.

Згідно рішень Ізмаїльської міської ради для землекористувачів, які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів для стимулювання до оформлення прав на земельні ділянки були встановлені ставки земельного податку: на 2017 рік - 6 відсотків від нормативної грошової оцінки земель міста Ізмаїла; на 2018 - 2019 роки - 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земель міста Ізмаїла.

Відповідно до пп. 14.1.72, 14.1.73, 14.1.136, 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 269.1 ст. 269, п. 270.1 ст. 270, п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності. Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 285.1 ст. 285, п. 286.1, п. 286.5 ст. 286, п. 287.1, п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців). Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно з ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125, 202 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Позивач вважає, що особа, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 Податкового кодексу України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом, до такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.

За змістом статей 265, 270 та 286 Податкового кодексу України слідує, що місцева рада наділена повноваженнями встановлювати земельний податок лише щодо земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні осіб. В свою чергу, об`єктом власності чи користування може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Згідно листа Головного управління ДПС в Одеській області №29-15-0.82-1103/2-23 від 22.03.2023 року повідомлено, що відповідно до даних Державного земельного кадастру за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2, 30.12.2020 року сформована земельна ділянка площею 2,4560 га із цільовим призначенням 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з кадастровим номером :01:006:0020.

Відповідно до положень ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав за №326642435 від 22.03.2023 р. право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:006:0020 за Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області зареєстровано лише 13.02.2023 р. та площа земельної ділянки становить 2,456 га.

Отже, земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , сформовано 30.12.2020 р., право власності на неї зареєстровано 13.02.2023 р., тобто після визначення ОСОБА_1 сум податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017-2019 роки.

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року у справі №420/3271/20, що набрало законної сили на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року, визнано протиправним та нечинним пункт 1.1 Рішення 37 сесії VII скликання Ізмаїльської міської ради від 31.10.2018 року №4395-VII «Про заходи щодо стимулювання оформлення прав на земельні ділянки», яким було встановлено ставку земельного податку для землекористувачів, які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів, що посвідчують право користування земельними ділянками, у розмірі 12,000 відсотків від нормативної грошової оцінки землі, за винятком землекористувачів, які використовують земельні ділянки за видами цільового призначення земель згідно КЗЦПЗ В.02 (Секція В «Землі житлової та громадської забудови, розділ 02 «Землі житлової забудови»).

П`ятий апеляційний адміністративний суд в постанові від 24.02.2021 року у справі №420/3271/20 зазначив, що встановлення Ізмаїльською міською радою ставки земельного податку для користувачів, які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів, що посвідчують право користування земельними ділянками, суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки у такому випадку відсутні такі обов`язкові елементи, як: платники податку; об`єкти оподаткування.

З урахуванням зазначеного, можливо прийти до висновку, що особа, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 Податкового кодексу України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом.

Таким чином, в період 2017-2019 роки позивач володів нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці, права на яку в той період не були оформлені в передбаченому порядку, тому його не можна вважати платником земельного податку в розумінні Податкового кодексу України.

Відповідач не надав до суду доказів внесення відомостей про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2966 га до державного земельного кадастру станом на час винесення спірних правовідносин.

Крім того, відповідачем не доведено правомірність визначення площі земельної ділянки, з якої розраховано земельний податок, при тому що земельна ділянка не сформована.

Тобто, у Головного управління ДПС в Одеській області відсутні правові підстави для прийняття податкових повідомлень-рішень №6 від 30.06.2017 р., №-1502 від 04.06.2018 р., №4-1502 від 11.05.2019 р. про визначення ОСОБА_1 сум податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб в загальному розмірі 845501,87 грн. за 2017-2019 роки.

Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення №1039-13 від 27.05.2017 р., №1040-13 від 27.05.2017 р., №1041-13 від 27.05.2017 р., №0-1502 від 16.04.2018 р., №0-1502 від 16.04.2018 р., №0-1502 від 16.04.2018 р., № від 09.11.2018 р., №0-1502 від 16.05.2019 р., №0-1502 від 16.05.2019 р., №0-1502 від 16.05.2019 р., №0-1502 від 13.05.2020 р., №0-1502 від 13.05.2020 р., №0-1502 від 13.05.2020 р., якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості у розмірі 715782,39 грн. та штрафні санкції у розмірі 10000,01 грн., а саме: №1039-13 від 27.05.2017 р. за податковий період 2016 рік - 8075,08 грн.; №1040-13 від 27.05.2017 р. за податковий період 2016 рік - 69704,75 грн.; №1041-13 від 27.05.2017 р. за податковий період 2016 рік - 23905,54 грн.; №0-1502 від 16.04.2018р. за податковий період 2017 рік - 121401,6 грн.; №0-1502 від 16.04.2018 р. за податковий період 2017 рік - 14064 грн.; №0-1502 від 16.04.2018 р. за податковий період 2017 рік - 41635,2 грн.; № від 09.11.2018 р. - штрафні санкції у розмірі 10000,01 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості; №0-1502 від 16.05.2019 р. за податковий період 2018 рік - 141243,17 грн.; №0-1502 від 16.05.2019 р. за податковий період 2018 рік - 48439,95 грн.; №0-1502 від 16.05.2019 р. за податковий період 2018 рік - 16362,59 грн.; №0-1502 від 13.05.2020 р. за податковий період 2019 рік - 158315,27 грн.; №0-1502 від 13.05.2020 р. за податковий період 2019 рік - 54294,9 грн.; №0-1502 від 13.05.2020 р. за податковий період 2019 рік - 18340,34 грн.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 відповідач повідомив, що йому у 2017-2020 роках нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3689,60 кв. м. (867,40 кв. м + 293,0 кв. м + 2529,20 кв. м).

За 2016 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 5 сесії VII скликання від 14.01.2016 року №398-VII про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким прийнята ставка 2 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, тобто ставка за 2016 рік у гривнях складає (1378*2,0%=27,56 гривень).

За 2017 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VII про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким прийнята ставка 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, тобто ставка за 2017 рік у гривнях складає (3200*1,5%=48,0 гривень).

За 2018 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VII про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким прийнята ставка 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, тобто ставка за 2018 рік у гривнях складає (3723*1,5%=55,85 гривень).

За 2019 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VII про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким прийнята ставка 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, тобто ставка за 2019 рік у гривнях складає (4173,0*1,5%= 62,60 гривень).

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2, пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3, пп. 266.6.1 п. 266.6, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно листа Головного управління ДПС в Одеській області №7916/6/15-32-24-08-06 від 20.03.2023 року повідомлено, що при розрахунку податкових зобов`язань за 2016-2019 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості, використано загальну площу нерухомості 3689,60 кв. м (867,40 кв. м + 293,0 кв. м + 2529,20 кв. м) та базу оподаткування за 1 квадратний метр 1378*2,0%=27,56 гривень за 2016 рік, 3200*1,5%=48,0 гривень за 2017 рік, 3723*1,5%=55,85 гривень за 2018 рік та 4173,0*1,5%=62,60 гривень за 2019 рік.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно абз. 2 п. 5 Розділу ХIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України у разі невстановлення місцевих податків і зборів, передбачених пунктом 10.3 статті 10 цього Кодексу, рішеннями місцевого самоврядування такі податки і збори сплачуються платниками у порядку, встановленому цим Кодексом за мінімальними ставками та без застосування відповідних коефіцієнтів.

Відповідно до пп. 12.3.4, 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

З матеріалів справи вбачається, що згідно листа Головного управління ДПС в Одеській області №9026/6/15-32-24-08 від 27.03.2023 року база оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості ОСОБА_1 визначалась виходячи із наявності на праві приватної власності наступних об`єктів нерухомості: нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , площею 867,4 кв. м (реєстраційний номер 21116094 від 21.11.2007 року); нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2529,2 кв. м (реєстраційний номер 19784709 від 02.08.2007 року); нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , площею 293,0 кв. м (17/960 часток від загальної площі) (реєстраційний номер 10140971 від 30.08.2007 року).

За 2016 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 5 сесії VII скликання від 14.01.2016 року №398-VІІ про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким встановлена єдина ставка на всі типи об`єктів нежитлового нерухомого майна у розмірі 2 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За 2017 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VІІ про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким встановлена єдина ставка на всі типи об`єктів нежитлового нерухомого майна у розмірі 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За 2018 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VII про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в редакції рішення Ізмаїльської міської ради 28 сесії VII скликання від 30.11.2018 року №4518-VІІ, яким прийнята єдина ставка на всі типи об`єктів нежитлового нерухомого майна у розмірі 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За 2019 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 №1885-VII про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в редакції рішення Ізмаїльської міської ради 28 сесії VII скликання від 30.11.2018 року №4518-VIІ, яким прийнята єдина ставка на всі типи об`єктів нежитлового нерухомого майна у розмірі 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, відповідачем за 2016 рік нарахування податку повинно було проводитись на підставі рішення Ізмаїльської міської ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийнятого до 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2015 рік), однак в даному випадку за 2016 рік нарахування проводилось на підставі рішення Ізмаїльської міської ради 5 сесії VII скликання від 14.01.2016 року №398-VІІ.

За 2017 рік нарахування повинно було проводитись на підставі рішення Ізмаїльської міської ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийнятого до 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2016 рік), однак в даному випадку за 2017 рік нарахування проводилось на підставі рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VІІ.

За 2018 рік нарахування повинно було проводитись на підставі рішення Ізмаїльської міської ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнятого до 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2017 рік), однак в даному випадку за 2018 рік нарахування проводилось на підставі рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VІІ в редакції рішення Ізмаїльської міської ради 28 сесії VII скликання від 30.11.2018 року №4518-VII.

За 2019 рік нарахування повинно було проводитись на підставі рішення Ізмаїльської міської ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнятого до 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2018 рік), однак в даному випадку за 2019 рік нарахування проводилось на підставі рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 року №1885-VІІ в редакції рішення Ізмаїльської міської ради 28 сесії VII скликання від 30.11.2018 року №4518-VII.

З урахуванням зазначеного, відповідачем безпідставно проводилось нарахування позивачу податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості, за 2016-2019 роки фактично на підставі рішень Ізмаїльської міської ради прийнятих або в поточному бюджетному періоді або після 15 липня року, що передує бюджетному періоду.

Крім того, в листі №9026/6/15-32-24-08 від 27.03.2023 року податковий орган зазначив, що база оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості позивача визначалась на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак відповідач ці обставини не довів та не надав жодного витягу, який був підставою для нарахування податку, відповідачем наданий витяг сформований тільки в 2023 році.

Також, суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу частин нежитлових будівель від 16.05.2007 року 8/75 часток площею 269,6 кв. м із літери «Б» нежитлової будівлі (1/3 частина), №II, III, 1/3 ІV приміщення були продані позивачем.

Тобто, відповідачем при нарахуванні позивачу податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості, за 2016-2019 роки використовувались неактуальні дані щодо наявних на праві приватної власності об`єктів нерухомості.

Таким чином, у Головного управління ДПС в Одеській області були відсутні правові підстави для прийняття податкових повідомлень-рішень №1039-13 від 27.05.2017 р., №1040-13 від 27.05.2017 р., №1041-13 від 27.05.2017 р., №0-1502 від 16.04.2018 р., №0-1502 від 16.04.2018 р., №0-1502 від 16.04.2018 р., № від 09.11.2018 р., №0-1502 від 16.05.2019 р., №0-1502 від 16.05.2019 р., №0-1502 від 16.05.2019 р., №0-1502 від 13.05.2020 р., №0-1502 від 13.05.2020 р., №0-1502 від 13.05.2020 р. про визначення ОСОБА_1 сум податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості в загальному розмірі 715782,39 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 10000,01 грн. за 2017-2019 роки.

Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано податкову вимогу №9173-52 від 14.02.2020 року, якою повідомлено про наявність у ОСОБА_1 станом на 13.02.2020 року податкового боргу в загальному розмірі 7099849,95 грн., з яких: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати - 510,00 грн.; податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 5158344,83 грн.; військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 429795,06 грн.; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - 496898,08 грн.; земельний податок з фізичних осіб - 1005030,52 грн.; штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг - 8761,46 грн.; адміністративні штрафи та інші санкції - 510,00 грн.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 59.1, 59.3, 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Слід зазначити, що зазначений у вимозі №9173-52 від 14.02.2020 року відповідачем борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 5158344,83 грн. нарахований позивачу на підставі податкового повідомлення-рішення № від 08.01.2020 р., військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 429795,06 грн. нарахований на підставі податкового повідомлення-рішення № від 08.01.2020 р., адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн. нараховані на підставі податкового повідомлення-рішення № від 08.01.2020 р.

Разом з цим, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року у справі №420/3305/20, крім іншого, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.01.2020 року № про застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн., від 08.01.2020 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 343889,66 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 85972,42 грн., від 08.01.2020 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 4126675,86 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1031668,97 грн.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року у справі №420/3305/20 набрало законної сили на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 року.

Таким чином, на даний час борг в цих сумах у позивача відсутній та судом встановлено протиправність нарахування такого боргу позивачу податковим органом.

Також, зазначений у вимозі №9173-52 від 14.02.2020 року відповідачем борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 496898,08 грн. нарахований позивачу на підставі оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень про визначення ОСОБА_1 сум податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості.

Разом з цим, під час розгляду справи суд прийшов до висновку про протиправність нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості.

Крім того, зазначений у вимозі №9173-52 від 14.02.2020 року відповідачем борг по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 1005030,52 грн. нарахований позивачу на підставі оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень №6 від 30.06.2017 р., №-1502 від 04.06.2018 р., №4-1502 від 11.05.2019 р. про визначення ОСОБА_1 сум податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб в загальному розмірі 845501,87 грн. за 2017-2019 роки, а також на підставі податкового повідомлення-рішення №6 від 24.09.2016 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 159528,65 грн. за 2016 рік.

Разом з цим, під час розгляду справи суд прийшов до висновку про протиправність нарахування позивачу податкових зобов`язань по земельному податку з фізичних осіб в загальному розмірі 845501,87 грн. за 2017-2019 роки.

Щодо податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 159528,65 грн. за 2016 рік визначеного на підставі податкового повідомлення-рішення №6 від 24.09.2016 року суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 101.1, пп. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101, п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном «безнадійний» розуміється податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з положеннями п. 3.1, 3.2, 4.3, 4.4, 4.5 «Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків», затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року №577, визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку коли податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, вважається дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів. Орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Відповідно до положень пп. 5 п. 2 Розділу ІІ, п. 1, 6 Розділу ІІІ «Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2022 року №220, безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, - станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС. У випадках, передбачених підпунктами 1-5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку. Структурний підрозділ територіального органу ДПС, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем кварталу. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційно-комунікаційних систем ДПС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позивачем, що списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Таким чином, строк давності податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 159528,65 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення №6 від 24.09.2016 року минув ще в 2019 році, тому податковий борг по цьому грошовому зобов`язанні підлягає списанню.

Отже, у Головного управління ДПС в Одеській області були відсутні правові підстави для прийняття податкової вимоги №9173-52 від 14.02.2020 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового боргу на загальну суму 7090578,49 грн.

З матеріалів справи вбачається, що зазначений у вимозі №9173-52 від 14.02.2020 року відповідачем борг по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 8761,46 грн. нарахований позивачу на підставі податкових повідомлень-рішень № від 14.05.2019 р., № від 14.05.2019 р. та № від 08.01.2020 року.

Так, позивач згідно платіжної інструкції №961 від 12.05.2023 року та №964 від 15.05.2023 року сплатив 8676,46 грн. та 20 грн. штрафу за порушення законодавства про регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Зазначений у вимозі №9173-52 від 14.02.2020 року відповідачем борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 510 грн. нарахований позивачу на підставі податкового повідомлення-рішення № від 01.04.2019 року.

20.07.2023 року позивач згідно платіжної інструкції №1008 сплатив 510 грн. по штрафним санкціям за податковим повідомленням-рішенням № від 01.04.2019 року.

При цьому, позовна заява, відповідь на відзив та надані додаткові пояснення не містять жодного обґрунтування щодо протиправності податкової вимоги №9173-52 від 14.02.2020 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового боргу на загальну суму 9271,46 грн. по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, а факт сплати такого боргу не є підставою для визнання вимоги на цю суму протиправною.

Суд враховує, що судовому захисту підлягають порушені права та інтереси особи, однак під час розгляду справи суд не встановив порушень норм податкового законодавства з боку відповідача при прийнятті податкової вимоги у вказаній частині.

Таким чином, податкова вимога Головного управління ДПС в Одеській області №9173-52 від 14.02.2020 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового боргу на загальну суму 9271,46 грн. є обґрунтованою та законною.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №6 від 30.06.2017 року, №-1502 від 04.06.2018 року, №4-1502 від 11.05.2019 року, №1039-13 від 27.05.2017 року, №1040-13 від 27.05.2017 року, №1041-13 від 27.05.2017 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, № від 09.11.2018 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, визнання протиправною та скасування податкової вимоги №9173-52 від 14.02.2020 року в частині визначення податкового боргу на загальну суму 7090578,49 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 3, 4 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При подачі позову до суду згідно квитанції від 22.03.2023 року позивач сплатив 13420,00 грн. судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_1 стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 13405,65 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 6504, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №6 від 30.06.2017 року, №-1502 від 04.06.2018 року, №4-1502 від 11.05.2019 року, №1039-13 від 27.05.2017 року, №1040-13 від 27.05.2017 року, №1041-13 від 27.05.2017 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, № від 09.11.2018 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, податкової вимоги №9173-52 від 14.02.2020 року - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №6 від 30.06.2017 року, №-1502 від 04.06.2018 року, №4-1502 від 11.05.2019 року, №1039-13 від 27.05.2017 року, №1040-13 від 27.05.2017 року, №1041-13 від 27.05.2017 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, №0-1502 від 16.04.2018 року, № від 09.11.2018 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 16.05.2019 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року, №0-1502 від 13.05.2020 року.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №9173-52 від 14.02.2020 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового боргу на загальну суму 7090578,49 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 6504, код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 13405,65 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 31.08.2023 року.

Суддя Леонід СВИДА