Справа № 520/15112/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 р.Справа № 520/15112/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 (суддя Мельников Р.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 12.04.2023) по справі № 520/15112/21

за позовом ОСОБА_1

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (далі по тексту відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 20400,00 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. за період з 01.01.2020 по 31.08.2020;

- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (юридична адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за піднайом (найом) житла за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 у розмірі 20400,00 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп..

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 20400,00 грн. за період з 01.01.2020 по 31.08.2020, чим порушено його права.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 по справі № 520/15112/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (вул. Пушкінська, буд. 61, м. Харків, 61024) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. за період з 01.01.2020 по 31.08.2020.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (юридична адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за піднайом (найом) житла за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп..

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 по справі № 520/15112/21 та прийняти нове, яким відмовити в позові в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на пропуск встановленого ст. 122 КАС України строку звернення позивачем з даним позовом до суду. З викладених підстав, зазначає, що ані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ані постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" не визначено, що компенсація за піднайом житла є складовою грошового забезпечення. Водночас, вказує, що розмір та виплата грошової компенсації здійснюється не лише за розпорядженням відповідної військової частини, де проходить службу військовослужбовець, а й у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міністерством оборони України, тобто військова частина лише виконує розпорядження Міністерства оборони України щодо визначення необхідного розміру грошової компенсації за піднайом житлового приміщення виключно в рамках відповідних бюджетних призначень, передбачених Міністерством оборони України. Зазначає, що оскільки позивач виконував обов`язки начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, наказ про виплату грошової компенсації за піднайом повинен був бути виданий начальником Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та є військовослужбовцем Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, має військове звання підполковник.

У позовній заяві позивачем зазначено, що у зв`язку з незабезпеченням житловим приміщенням за рахунок Держави та нездійсненням оренди житла, останній користується правом на отримання компенсації за піднайом житла відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 450.

Перебуваючи на підставі наказу Міністра оборони України № 216 від 25.04.2019 на посаді заступника начальника відділу - головного інженера Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління (Харківський гарнізон), ОСОБА_1 16.05.2019 подав рапорт про нарахування та виплату йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла.

Зважаючи на те, що житлом в Харківському гарнізоні ОСОБА_1 не був забезпечений, перебував на квартирному обліку, установа не орендувала для нього житло, відповідно до чинного законодавства, на підставі наказу начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків від 16.05.2019 № 94 встановлено суму грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 2550,00 грн. з 16.05.2019 та визначено виплачувати її ОСОБА_1 щомісячно з 01 числа наступного місяця в розмірі 2550,00 грн. з 16.05.2019; начальнику фінансово-економічного відділення - головному бухгалтеру, працівнику Збройних Сил України ОСОБА_2 з 16 травня 2019 року та в подальшому з 01 числа наступного місяця щомісячно виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) житла в сумі 2550,00 грн..

Надалі, на підставі наказу начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 201 від 05.12.2019 підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника відділу - головного інженера квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, було допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків з 06 грудня 2019 року.

Також, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 1 від 02.02.2020, підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника відділу - головного інженера квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, з 01 січня 2020 року допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків.

При цьому, за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 включно військовослужбовцю Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків ОСОБА_1 припинили нараховувати та виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла за спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житла за спірний період, оскільки відсутні підстави, передбачені положеннями п. 7 Порядку №450, які б обумовлювали припинення виплати такої грошової компенсації.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Стосовно доводів представника відповідача про наявність підстав для застосування строку позовної давності та клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду та поновлення строку на звернення до суду із даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Згідно з положеннями ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 5 статті 17 Конституції України визначено, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ч.1 ст.1-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Приписами ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Отже, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України.

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Отже, законодавцем передбачено, що складовими грошового забезпечення є, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення, в тому числі і грошова компенсація за піднайом житла. При цьому, законодавцем цей перелік визначено невичерпно (без зазначення конкретних видів додаткових доплат).

Водночас, колегія суддів враховує посилання представника відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, проте зазначає, що статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено право Кабінету Міністрів України визначати розміри та порядок виплати грошового забезпечення, а не їх види. Такі види грошового забезпечення визначаються саме Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відтак, застосуванню підлягає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №344/16666/13-а та від 23 квітня 2019 року у справі №523/15136/15.

Отже, грошова компенсація за піднайом (найом) житлових приміщень відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є формою компенсаційної виплати, яка має додатковий характер, виплачується щомісячно та входить до складу грошового забезпечення, а тому її виплата гарантована Державою.

Відтак, колегія суддів вважає доводи представника відповідача стосовно наявності підстав для застосування у даному випадку строку позовної давності помилковими та необґрунтованими.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІІ (далі - Закон №2011-ХІІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.1-1 Закону №2011-ХІІІ, законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Положеннями ст. 1-2 Закону №2011-ХІІІ передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону №2011-ХІІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України, зокрема й постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 №450, якою затверджено Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі по тексту - Порядок №450).

Відповідно до пункту 3 Порядку №450, виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, розвідувальним органам, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що Законом №2011-ХІІІ надано право Кабінету Міністрів визначати не тільки розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень, а й підстави такої виплати.

Судовим розглядом встановлено, що з 16.05.2019 позивачу була призначена та щомісячно виплачувалась грошова компенсація за піднайом (найом) житла в сумі 2550,00 грн., проте з 01.01.2020 по 31.08.2020 включно позивачу припинено нарахування та виплату грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, припинення виплати такої грошової компенсації було обумовлено тим, що позивач виконував обов`язки начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, а, отже, наказ про виплату грошової компенсації за піднайом повинен був бути виданий начальником Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 6 Порядку №450 визначено, що грошова компенсація не виплачується у разі:

- наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;

- нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження;

- штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.

В той же час, п.7 Порядку №450 визначено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.

Колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи сторонами не було надано суду доказів того, що стосовно позивача виникли підстави, передбачені положеннями п. 7 Порядку №450, які б обумовлювали наявність підстав для припинення виплати такої грошової компенсації.

При цьому, посилання представника відповідача на обставини того, що позивача було призначено на посаду виконувача обов`язків начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, у зв`язку з чим вирішення питання щодо виплати грошової компенсації у такому випадку здійснюється на підставі наказу про виплату грошової компенсації за піднайом начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, колегія суддів відхиляє, оскільки у даному випадку у позивача не мали місце обставини, що обумовлюють припинення виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла, зокрема, його виключення із списків особового складу військової частини, а, отже, попередньо поданий рапорт та виданий за наслідком його розгляду наказ не втратили чинність.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 20400,00 грн. за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 та зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 у розмірі 20400,00 грн..

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 по справі № 520/15112/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 30.08.2023 року