Справа № 240/32209/22
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Житомир справа № 240/32209/22

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся позивач із позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у виплаті йому заборгованості пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2022 в сумі 223 795,46 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, на підставі статті 55 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», провести йому виплату заборгованості пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2022 в сумі 223 795,46 грн. за 12 місяців однією сумою, а решту суми виплачувати щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 01.04.2019 по дату фактичної виплати заборгованої пенсії.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він має право на отримання коштів нарахованих Головним управлінням Пенсійного фонду в Житомирській області на виконання вимог рішення суду від 19.11.2021 року у справі № 240/18281/21, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про отримання недоплаченої частини пенсії та нарахуванням компенсації втрати частини доходів, проте у відповідь отримав лист, у якому відмовлено у виплаті заборгованості пенсії з підстав відсутності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційне право на соціальний захист.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі № 240/18281/21 виконано добровільно та проведено перерахунок пенсії за період з 01.04.2019 року по 31.01.2022 року. При цьому, сума боргу за вказаний період склала 223795, 46 грн. не виплачена через відсутність відповідного фінансування, що не може вважатися невиконанням рішення суду без поважних причин.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

Встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років призанчену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі № 240/18281/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, відповідно до довідки Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 06.07.2021 за особовою справою №ХЗ65887, з урахуванням проведених виплат.

На виконання вищевказаного рішення суду, відповідачем здійснено позивачу перерахунок пенсії та нарахована доплата пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2022 становила 223795,46 грн, однак така не виплачена позивачу.

Позивач звернувся із заявою, в якій просив пенсійний орган виплатити нараховану доплату на виконання рішення суду та компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Листом від 21.09.2022 відповідач повідомив про відсутність підстав для задоволення його заяви, оскільки виплата різниці між попередньо обчисленим розміром пенсії та на виконання вищевказаного рішення суду буде проводитися в порядку черговості після виділення коштів на виплату заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання рішення суду.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету визначає постанова Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 (далі - порядок № 649).

Відповідно до пункту 2 порядку рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів.

Нормами пунктів 4, 5 порядку № 649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

В контексті наведеного, слід відмітити, що застосування органами Пенсійного фонду України положень порядку не обмежує право позивача на отримання пенсії згідно з резолютивними частинами рішень суду, втім спірним питанням залишається виплата нарахованої суми в порядку черговості бюджетних асигнувань, згідно постанови Уряду.

У той час, слід зауважити, що нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому, проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема, територіального органу - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Як вже зазначалося, порядок № 649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, а тому враховуючи, що заборгованість з пенсійних виплат за періоди з 01.04.2019 по 31.01.2022 у розмірі 223795,46 грн утворилась внаслідок нарахування розміру пенсії позивачу безпосередньо на підставі рішень суду, застосування відповідачем норм порядку є правомірним.

Крім того, відповідач не заперечує наявність у нього обов`язку виплатити суму заборгованості по пенсії позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, в порядку черговості відповідно до дати його надходження до ГУПФ.

Разом з тим, слід відмітити, що в адміністративних справах, спір у яких стосується соціального захисту під час війни вразливих груп населення, необхідно віднайти баланс між конституційною цінністю оборони, яка є суспільним (публічним) інтересом, у якому акумулюються індивідуальні права кожного, з одного боку, та метою законодавчого впорядкування отримання певного виду соціальної допомоги, з іншого боку.

Одним із важливих моментів для здійснення судового контролю правомірності дій і рішень суб`єктів владних повноважень є адекватна оцінка адміністративними судами заходів публічної влади (парламенту, глави держави, уряду, центральних органів виконавчої влади, спеціальних органів), які вживаються нею у воєнний час і які є необхідними для подолання збройної агресії російської федерації проти України, зокрема, щодо виділення/перерозподілу фінансових ресурсів для забезпечення заходів військового стану та проведення мобілізації. Такі фінансові заходи є необхідними, проте інколи вони можуть здаватися незвичними, неординарними і надмірними для мирного часу.

При цьому, враховуючи, що відповідач є територіальним органами виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 визнано протиправним та скасовано порядок № 649.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 змінено шляхом викладення пункту 2 його резолютивної частини у наступній редакції: "Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 залишено без змін.

Аналіз викладено дає підстави для висновку, що пункти 1 та 2 порядку №649 втратили свою чинність починаючи з 22.07.2020.

З огляду на викладене, слід зазначити, що на момент виникнення спірних правовідносин дії ГУПФ відповідали пунктам 1 та 2 порядку № 649, з врахуванням періоду заборгованості. Крім того, іншого порядку здійснення виплат, зазначених у пункті 2 порядку №649 не визначено.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1, пунктів 16, 18 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зауважити, що примусове виконання судових рішень, є виключно повноваженнями державної виконавчої служби, або, у випадках, передбачених Законом № 1404-VIII, приватних виконавців, а тому, на думку суду, вирішення звернутих позовних вимог до ГУПФ у даній справі, лежить в площині виконання судового рішення у справі № 240/18281/21, а тому повинно виконуватися відповідно до Закону № 1404-VIII, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, що не позбавляє права позивача оскаржувати дії державного виконавця.

Викладене свідчить про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, що слугує підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України)

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72, 77-78, 139, 143 243-246 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М.Шимонович