Справа № 440/7313/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 р.Справа № 440/7313/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2022, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 21.11.22 по справі №440/7313/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі відповідач, ГУ НП в Харківській області, апелянт), у якій просив:

- визнати незаконними дії ГУ НП в Харківській області, які полягають у не зарахуванні та невиплаті йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 07.03.2022 по 29.07.2022;

- зобов`язати ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 07.03.2022 по 29.07.2022 в розмірі 75669,08 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Харківській області щодо нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку під час звільнення зі служби з органів Національної поліції, тобто з наступного дня після звільнення зі служби 08.03.2022 по дату виплати компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку, тобто по 28.07.2022 включно.

Стягнуто з ГУ НП в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з органів Національної поліції в розмірі 26422,41 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

ГУ НП в Харківській області не погодилося з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та подало апеляційну скаргу, у якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача у частині сплати компенсації за невикористану щорічну відпустку пов`язана безпосередньо з активними бойовими діями на території, зокрема, міста Харкова та руйнування будівлі ГУ НП в Харківській області внаслідок ракетного обстрілу та подальшої пожежі. Повідомляє, що особові справи співробітників ГУ НП в Харківській області, зокрема позивача, були евакуйовані у зв`язку з цим у наказі про звільнення ОСОБА_1 не було вказано як вислуги років так і суми компенсації за невикористану щорічну відпустку. Після отримання уповноваженим структурним підрозділом особової справи ОСОБА_1 , 01.07.2022 до наказу про звільнення останнього внесені відповідні зміни, а виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку проведена 29.07.2022. З огляду на вказане та те, що законодавство не пристосоване до воєнного стану, вважає, що ним не було порушено прав позивача на своєчасну виплату грошового забезпечення при звільненні. Також зазначає, що розрахована судом першої інстанції сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з органів Національної поліції відповідає розрахунку, наведеному у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, при цьому вважає, що у цій справі суд першої інстанції проігнорував розрахунок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц та вважає належним до стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з органів Національної поліції у розмірі 138,14 грн.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 до 07.03.2022 проходив службу в поліції на посаді слідчого відділення відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 07.03.2022 №135 о/с наказано:

- звільнити лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0147094/, слідчого відділення відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області, зі служби в поліції згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням);

- УФСБО відшкодувати суму вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації), яких не закінчився, відповідно довідки УЛМТЗ /а.с. 8/.

У подальшому, наказом ГУ НП в Харківській області від 01.07.2022 №312 о/с в доповнення пункту наказу пункт наказу ГУ НП в Харківській області від 07.03.2022 №135 о/с в частині звільнення за пунктом 7 частини першої статті 77 /за власним бажанням/ Закону України "Про Національну поліцію" лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0147094/, слідчого відділення відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП в Харківській області змінено: вважати його звільненим в спеціальному званні "старший лейтенант поліції" та одночасно доповнено таким змістом: з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2022 по 07.03.2022 у кількості 5 діб, зі стажем служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки - 06 рок. 04 міс. 28 дн., у календарному обчисленні - 06 рок. 04 міс. 28 дн., у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - немає, час навчання - немає. Встановлено відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 07.03.2022 - 06 років 04 місяці 28 днів /а.с. 9/.

З листа начальника УФЗБО ГУНП в Харківській області М. Кальченко від 27.09.2022 №1800/119-29/03-2022 слідує, що на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 07.03.2022 №135 о/с ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення по день звільнення в сумі 3 417,19 грн (з урахуванням військового збору 1,5%). Перераховано на картку 31.03.2022 за платіжним дорученням №889 від 30.03.2022. Наказом ГУНП в Харківській області №312 о/с від 01.07.2022 доповнено наказ №135 о/с від 07.03.2022, згідно якого ОСОБА_1 визначено компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку у році звільнення у кількості 5 діб, у розрахунку до виплати складає 2 237,33 грн (з урахуванням військового збору 1,5%). Виплачена компенсація 29.07.2022 за платіжним дорученням № 2546 від 28.07.2022 /а.с. 38/.

Вважаючи незаконними дії ГУ НП в Харківській області, які полягають у не зарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 07.03.2022 по 29.07.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок з позивачем при його звільненні, та обрахував суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з органів Національної поліції за період з 08.03.2022 по 28.07.2022 у розмірі 26 422,41 грн, виходячи з принципу співмірності між розміром недоплаченої суми та розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також з урахуванням правових висновків Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, у день звільнення позивача зі служби 07.03.2022, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку у році звільнення у кількості 5 діб у розмірі 2 237,33 грн (з урахуванням військового збору 1,5%).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання апелянта, як на підставу звільнення від відповідальності, визначеної ст. 117 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки такі твердження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки Конституцією України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, та Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX), дія ст. 117 Кодексу законів про працю України не обмежувалася у застосуванні як і право позивача на отримання належної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Ці норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства усіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку, вірно враховано розмір середнього заробітку позивача, факт відсутності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, ступінь вини відповідача та інших обставин справи.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Матеріалами справи підтверджено, що середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці служби в органах національної поліції України становило 466,95 грн.

Оскільки позивача звільнено 07.03.2022 зі служби в поліції з посади слідчого відділення відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області на підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 07.03.2022 №135 о/с, який є останнім днем служби, то першим днем затримки розрахунку при звільненні є 08.03.2022.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з позивачем проведено розрахунок при звільненні з виплати грошової компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2022 по 07.03.2022 - 29.07.2022, а тому останнім днем затримки розрахунку при звільненні позивача є 28.07.2022.

Таким чином, кількість календарних днів затримки розрахунку при звільненні в період з 08.03.2022 по 28.07.2022 становить 143 календарних дні.

Таким чином сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 66773,85 грн (466,95 грн х 143 календарних дня).

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

Чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Так, у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності.

При цьому під час здійснення відповідних розрахунків та застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування Верховний Суд виходив з того, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум розмір середнього заробітку зменшується пропорційно (у відсотках) розміру невиплачених сум (з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків). Тобто розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум (у відсотках) має відповідати пропорційному розміру середнього заробітку сум (у відсотках) за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема, від 23.12.2020 у справі № 825/1732/17, від 29.12.2020 у справі № 520/11337/18 та від 21.04.2021 у справі № 360/3574/19, від 10.02.2022 у справі № 580/2264/20.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що у цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат за березень 2022 року склав 5654,52 грн /а.с. 39/, з яких частка суми компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку становить 39,57 % (2237,33 грн х 100 / 5654,52 грн).

Беручи до уваги суму несвоєчасно сплаченої позивачу компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку у році звільнення у кількості 5 діб, у розрахунку до виплати складає 2237,33 грн, відсоток цієї суми (39,57 %) відносно розміру суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні (66773,85 грн), колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку до 26422,41 грн.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку, вірно враховано розмір середнього заробітку позивача, факт відсутності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, ступінь вини відповідача та інших обставин справи. Також вважає правомірними висновки суду першої інстанції , що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме стягнення з ГУ НП в Харківській області середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 26 422,41 грн.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано розрахунок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, та можливість стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з органів Національної поліції у розмірі 138,14 грн, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається зі місту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, вона стосується інших обставин справи та в ній відсутнє визначення будь-якої формули розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а вказано на те, що обрахунок середнього заробітку у наведеній справі проведений орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників (п. 94.5-94.6).

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин формули, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року по справі № 440/7313/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 30.08.2023.