Справа № 160/13892/23
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави до Глеюватської сільської рада Криворізького району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративне суду надійшла позовну заява керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Глеюватської сільської ради, яка полягає у не проведенні реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: с. Недайвода, вул. Рората, 105 та вул. Рората, 66А; с. Зоря, вул. О. Буракова та насосної станції, розташованої в с. Недайвода.
зобов`язати Глеюватську сільську раду вчинити дії щодо реєстрації прав комунальної власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: с. Недайвода, вул. Рората, 105 та вул. Рората, 66А; с. Зоря, вул. О. Буракова та насосної станції, розташованої в с. Недайвода.
Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що за наявності підстав та відповідних повноважень Глеютванською сільською радою, як органом місцевого самоврядування, що здійснює від імені та в інтересах територіальних громад, відповідні права власника комунального майна, упродовж більше двох років, не здійснено жодних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на на об`єкти нерухомого майна. Крім того, зазначили, що порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення також суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, що потребує реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не визначено в системі органів місцевого самоврядування органу, що наділений повноваженнями стримувань та противаг від недобросовісного виконання або зловживання своїми повноваженнями органами місцевого самоврядування чи їх посадовими особами. Іншими нормативно-правовими актами також не визначено орган, який би мав контролюючі функції по відношенню до органів місцевого самоврядування, та був наділений правом звертатись до суду в інтересах держави з вимогою зобов`язати відповідний суб`єкт місцевого самоврядування виконати передбачений законом обов`язок, в разі його невиконання. Зважаючи на те, що повноваження щодо звернення для реєстрації права власності на комунальне майно за Законом належать саме органу місцевого самоврядування та беручи до уваги відсутність у таких правовідносинах іншого органу, уповноваженого на захист інтересів держави, у позовах цієї категорії належним позивачем слід вважати саме прокурора, а відповідачем відповідний орган місцевого самоврядування. За таких обставин у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, який полягає у необхідності дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності у сфері майнових правовідносин, та, як наслідок, реалізації державних гарантій щодо захисту права власності. Зазначені вище обставини є безумовною підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовною заявою як самостійного позивача, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
На електронну адресу відповідача 27 червня 2023 року була направлена позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження по справі, проте відповідач в становлений строк суду відзиву не надав.
Проте відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, про причини неподання суд не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» від 12.06.2020 № 709-р визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Дніпропетровської області, де зазначено, що до Глеюватської сільської ради віднесено Глеюватську, Недайводську, Червоненську та Шевченківську територіальні громади (з територіями та населеними пунктами колишніх Червоненської та Недайводської сільських рад, зокрема с. Зоря).
Рішенням Глеюватської сільської ради від 09.12.2020 № 20-І/VІІІ «Про продовження реорганізації Недайводської сільської ради шляхом приєднання до Глеюватської сільської ради» продовжено реорганізацію Недайіводської сільської ради шляхом приєднання до Глеюватської сільської ради. Згідно пункту 2 цього Рішення, Глеюватська сільська рада стала правонаступником усього майна, прав та обов`язків Недайводської сільської ради.

Як вбачається із матеріалів справи, комісією з реорганізації Недайводської сільської ради 10 січня 2021 року було підписано передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів Недайводської сільської ради до Глеюватської сільської ради.

Відповідно до листа Глеюватської сільської ради від 11.05.2023 №256/0/2-23, рішень щодо присвоєння поштових адрес об`єктам: приміщення-магазин, площею 100 кв.м, за адресою: Дніпропетровська область, Криворізькій район, с. Зоря, вул. О. Буракова, інвентарний номер 101310002 та приміщення насосної станції с. Недайвода, площею 20 кв.м, за адресою: Дніпропетровська область, Криворізькій район, с. Недайвода, інвентарний номер 101310009 не приймалось.

На запит Криворізької північної окружної прокуратури від 26.04.2023 №04/58-3035 щодо наявності протиріччя в поштових адресах на об`єкт нерухомого майна - будівля пошти, розташованої за адресою: Криворізькій район с. Недайвода вул. Рората, 66, листом Глеюватська сільська рада від 22.05.2023 №316/0/2-23 повідомила, що рішенням виконавчого комітету Недайводської сільської ради від 23.05.2005 №10 «Про присвоєння поштової адреси» присвоєно поштову адресу на будівлю пошти: с. Недайвода, вул. Рората, 66А. Відповідно листів КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 27.04.2023 №471 та від 05.06.2023 № 647 право власності на об`єкти нерухомого майна будівля пошти, за адресою: с. Недайвода, вул. Рората, 66А та будинок культури, за адресою: с. Недайвода, вул. Рората, 105, не зареєстровано. Моніторингом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що Глеюватською сільською радою не зареєстровано право комунальної власності на вказані вище об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, незважаючи на те, що підстава для оформлення права комунальної власності на вищенаведені об`єкти нерухомого майна у Глеюватській сільській ради виникла ще у 2021 році, вказаним органом місцевого самоврядування державну реєстрацію права власності на них до цього часу не зареєстровано, що не сприяє належному управлінню та розпорядженню комунальним майном, захисту майнових прав та інтересів територіальної громади міста від неправомірних посягань, набуттю речових прав на майно всупереч встановленому законом порядку.

У зв`язку з цим, з метою захисту інтересів держави, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-V1І «Про прокуратуру» та статтею 53 КАС України.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» (далі Закон № 185-V). Згідно статті 1 цього Закону управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Як зазначено у частині 1 статті 3 Закону № 185-V одним із об`єктів управління державної власності є державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.

Як визначено частинами четвертою, п`ятою статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 у справі №920/121/19, суд зазначає, що поняття «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

З наведеного висновується, що інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.

За таких обставин у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, який полягає у необхідності дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності у сфері майнових правовідносин, та, як наслідок, реалізації державних гарантій щодо захисту права власності. Отже, суд вважає наявні передбачені частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Глеюватської сільської ради від 09.12.2020 №20 «Про деякі питання управління майном, що належить до комунальної власності Недайводської сільської ради» затверджений передавальний акт з відповідними додатками, зокрема інвентаризаційний опис основних засобів будинки та споруди. Вказаною комісією 10.01.2021 підписано передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів Недайводської сільської ради до Глеюватської сільської ради (а.с. 62-63).

Отже, до Глеюватської сільської ради перейшли повноваження щодо управління та розпорядження отриманим майном. Так, згідно передавального акту від Недайводської сільської ради до Глеюватської сільської ради перейшли, зокрема наступні об`єкти нерухомого майна: 1) будинок культури, що за адресою: АДРЕСА_1 , який зазначено у рядку 3 додатку № 1 до передавального акту. Відповідно до технічного паспорта на будинок культури, виготовленого на замовлення Недайводської сільської ради у 2011 році, площа будівлі становить 374, 2 кв.м; 2) будівля пошти, що за адресою: АДРЕСА_2 , яка зазначена у рядку 5 додатку № 1 до передавального акту. Відповідно до технічного паспорта на будинок культури, виготовленого на замовлення Недайводської сільської ради у 2021 році, площа будівлі становить 48,5 кв.м; 3) магазин - ФАП, що за адресою: с. Зоря, вул. О. Буракова, який зазначений у рядку 6 додатку № 1 до передавального акту 1962 року побудови, площа будівлі становить100 кв.м. Технічна документація не заводилась; 4) будівля насосної станції, розташована в с. Недайвода, яка зазначена у рядку 9 додатку № 1 до передавального акту 1978 року побудови, площа будівлі становить 20 кв.м. Технічна документація не заводилась.

Відповідно листів КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 27.04.2023 № 471 та від 05.06.2023 № 647 право власності на об`єкти нерухомого майна будівля пошти, за адресою: с. Недайвода, вул. Рората, 66А та будинок культури, за адресою: с. Недайвода, вул. Рората, 105, не зареєстровано.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Комунальна власність одна з трьох форм власності, поряд з державною та приватною. Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. За своєю суттю комунальна власність є колективною.

У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до пункту 31 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (пункт 1 статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Так, частиною другою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій територіальної громади.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Також, нормами ч. 1 ст. ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. До об`єктів нерухомого майна Цивільним України кодексом віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є: житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (стаття 5).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до згаданого Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

У Державному реєстрі прав відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Відповідно до частини третьої статті 182 Цивільного кодексу України ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.

Суд встановив, що Глеюватська сільська рада, до якого перешли повноваження щодо управління та розпорядження отриманим майномк, зокрема на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 та вул. Рората, 66А; с. Зоря, вул. О. Буракова та насосної станції, розташованої в с. Недайвода, однак дії щодо реєстрації прав комунальної власності на вказані обєкти віповідач не здійснив.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що Глеюватська сільська рада, яка уповноважена управляти комунальним майном, несе обов`язок щодо державної реєстрації в установленому порядку права власності територіальної громади та належного оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти права власності територіальної громади. Крім того, без реєстрації права комунальної власності орган місцевого самоврядування не може реалізовувати функції власника, в тому числі звертатись до суду в разі самовільного зайняття вказаного нерухомого майна чи вчинення інших протиправних дій якими порушуються інтереси територіальної громади.

З урахуванням викладеного, суд зазначає про протиправну бездіяльність відповідача щодо забезпечення реєстрації права комунальної власності на вказане нерухоме майно, а тому, вважає, за необхідне зобов`язати відповідача вжити заходів щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкти комунальної власності.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, які спростовували б твердження позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відносно розподілу судових витрат суд зазначає, що прокурор у даному випадку, звертаючись до суду з позовом, діяв як посадова особа органу державної влади, виступаючи в інтересах Держави Україна.

Відповідно до матеріалів справи підставою для звернення прокурора до суду слугувало не вчинення відповідачем дій щодо організації благоустрою населеного пункту, що прямо передбачено Законом №2807-IV.

Згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Прокурор у даній справі є суб`єктом владних повноважень та виконує функції з представництва інтересів держави у суді, а тому суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано доказів понесених витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, то судові витрати до стягнення з відповідача не належать.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні заяву Керівни Криворізької північної окружної прокуратури в інтересах держави до Глеюватської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Глеюватської сільської ради, яка полягає у не проведенні реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 та вул. Рората, 66А; с. Зоря, вул. О. Буракова та насосної станції, розташованої в с. Недайвода.

Зобов`язати Глеюватську сільську раду (ЄДРПОУ-04339824, вул. Шевченка, буд.65, село Глеюватка, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53001) вчинити дії щодо реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: с. Недайвода, вул. Рората, 105 та вул. Рората, 66А; с. Зоря, вул. О. Буракова та насосної станції, розташованої в с. Недайвода.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев