Справа № 520/15965/23
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 р. №520/15965/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, буд. 26,м. Київ,01601, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (Адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ), шодо не звільнення з військової служби ОСОБА_1 (Адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно поданого рапорту від 27 квітня 2023 року.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 (Адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) від 27 квітня 2023 року та звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що є військовослужбовцем та проходить службу в Військовій частині НОМЕР_2 . Вказує, що подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з вихованням ним дитини з інвалідністю віком до 18 років. Однак відповідачем не розглянуто рапорт позивача. Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не звільнення позивача з військової служби згідно підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копія ухвали по справі була надіслана сторонам та отримана ними, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_2 , 14.07.2023 до суду надала відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що протоколом № 13 засіданням атестаційної комісії НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 травня 2023 року залишено без реалізації рапорт 02.05.2023 року за вх. 13152, з підстав не повного пакету документів які були долучені до рапорту. Про що було доведено позивачу в телефонному режимі.

26.07.2023 року позивачем було надано відповідь на відзив, в якому вказано, що до рапорту від 27.04.2023 позивачем було долучено завірені належним чином документи на підтвердження обставин для звільнення, які на думку позивача, є достатнім пакетом документів для прийняття рішення про звільнення його з військової служби, проте відповідачем протиправно не розглянуто рапорт по суті.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 72 - ОС від 10 травня 2022 року зарахований до списків особового складу частини, та до всіх видів забезпечення та призначений на посаду, старшого дільничного інспектора прикордонної служби відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), згідно з п.п. 1 п. 93 Положення (у зв`язку із призовом на військову службу під час мабілізації). Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 484 - ОС віл 18 грудня 2022 року у зв`язку з організаційно-штатними заходами, оголошених Директивою АДПСУ від 12 листопада 2022 року №098-дск, згідно з п.п. 4 п. 93 Положення (на вищу посаду, у порядку просування по службі) призначено, лейтенанта ОСОБА_1 проходити службу на посаді заступника начальника з логістики сьомої прикордонної застави третьої прикордонної комендатури.

02.05.2023 року за вх. 13152 лейтенант ОСОБА_2 звернувся рапортом від 28.04.2023 про звільнення з лав Державної прикордонної служби України у Зв`язку з сімейними обставинами, відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

До рапорту позивач додав: довідку медичного висновку № 49 від 20 квітня 2023 року, довідку консультативного висновку спеціаліста № 458 від 10 квітня 2023 року, копію паспорту ОСОБА_3 (дружини), копію паспорту ОСОБА_1 (позивача), копію ідентифікаційного коду ОСОБА_3 (дружини), копію ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 (сина), копію прописки ОСОБА_4 (сина), копію прописки ОСОБА_3 (дружини). Відповідачем в відзиві на позовну заяву вказано, що протоколом № 13 засіданням атестаційної комісії НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 травня 2023 року залишено без реалізації рапорт 02.05.2023 року за вх. 13152, з підстав не повного пакету документів які були долучені до рапорту, однак копію вказаного протоколу суду не надано, що підтверджується актом Відділу з надання судово-адміністративних послуг № 520/15965/23/113/23 від 26.07.2023 року.

Матеріали справи не містять жодного рішення за результатами поданого рапорту та фактично ці обставини й слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішені спору суд виходить із того, що Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок".

Відповідно підпункту г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (під час воєнного стану): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Судом встановлено, що позивач є батьком дитини з інвалідністю віком до 18 років. На підтвердження зазначеної сімейної обставини до поданого рапорту додано довідку медичного висновку № 49 від 20 квітня 2023 року, довідку консультативного висновку спеціаліста № 458 від 10 квітня 2023 року, копію паспорту ОСОБА_3 (дружини), копію паспорту ОСОБА_1 (позивача), копію ідентифікаційного коду ОСОБА_3 (дружини), копію ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 (сина), копію прописки ОСОБА_4 (сина), копію прописки ОСОБА_3 (дружини).

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 15 Сімейного кодексу України (далі- СК України), сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

З огляду на вищезазначене, виховання дитини є обов`язком обох батьків не залежно від місця їх проживання (разом або окремо).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років, що згідно підпункту г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232 є підставою для звільнення з військової служби.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, що не спростовано відповідачем, жодних дій командиром Військової частини НОМЕР_2 щодо поданого позивачем рапорту про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, вчинено не було.

Щодо посилання відповідача в відзиві на позовну заяву на протокол № 13 засіданням атестаційної комісії НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 травня 2023 року, яким залишено без реалізації рапорт позивача 02.05.2023 року за вх. 13152, з підстав надання не повного пакету документів які були долучені до рапорту, суд зазначає наступне.

По-перше, такий протокол відповідачем до матеріалів справи долучено не було, що унеможливлює встановити його зміст та підстави відмови у прийнятті рапорту.

По-друге, вказаний протокол не може вважатись належним рішенням, прийнятим за результатами розгляду рапорта, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 27.04.2023.

Щодо зазначення відповідачем про нанадання позивачем повного пакету документів, суд зазначає наступне.

Підставою для звільнення є виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Судом встановлено, що позивачем додано до рапорту достатньо документів для підтвердження зазначених сімейних обставин, а саме належним чином засвідчену копію свідоцтва про народження дитини, з якого вбачається, що саме позивач є батьком цієї дитини та довідку медичного висновку № 49 від 20 квітня 2023 року, довідку консультативного висновку спеціаліста № 458 від 10 квітня 2023 року, з яких вбачається, що його дитина є дитиною інвалідом у віці до 18 років з діагнозом вроджена вада центральної нервової системи (а.с. 10-11).

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що згідно норм СК України виховання дитини є обов`язком обох батьків не залежно від того чи проживають вони разом з дитиною, чи окремо.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача належить задовольнити саме шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.04.2023 про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно поданого рапорту від 27 квітня 2023 року.

Таким чином, враховуючи, що рапорт позивача відповідачем не розглянутий належним чином, а згідно норм Закону України № 2232 наявні підстави для звільнення позивача з військової служби з підстав виховання ним дитини з інвалідністю до 18 років, що підтверджується належними документами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27 квітня 2023 року.

У той же час, позовні вимоги про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наразі є передчасними, оскільки наказ про звільнення з військової служби приймається за результатом розгляду відповідного рапорту про звільнення з військової служби (абз.4 п.241 Положення №1153/2008).

В свою чергу, в даному випадку відповідачем не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби, а отже вказаному рапорту не надавалась оцінка командуванням Військової частини НОМЕР_2 , відтак, на думку суду, в межах визначеною вимогою, між позивачем та відповідачем відсутні спірні правовідносини, що виключає можливість суду надавати їм правову оцінку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога є безпідставною та такою, яка не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, буд. 26,м. Київ,01601, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.04.2023 про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно поданого рапорту від 27 квітня 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 (Адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) від 27 квітня 2023 року.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 31.08.2023 року.

Суддя Бідонько А.В.