Справа № 500/4030/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/4030/23 пров. № А/857/13287/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №500/4030/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Осташ А.В.,

час ухвалення рішення 14.07.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 14.07.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі відповідач), в якому просив визнати противоправною бездіяльність відповідача, яка проявилась у неповідомленні Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України в Тернопільській області «Про примусове повернення до країни походження» від 09 листопада 2022 року та скасування заборони в`їзду громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України строком на п`ять років та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області надіслати до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлення про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України в Тернопільській області «Про примусове повернення до країни походження» від 09 листопада 2022 року та скасування заборони в`їзду громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України строком на п`ять років.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що предметом позову по справі № 607/7742/23 було скасування рішення Державної міграційної служби України в Тернопільській області «Про примусове повернення до країни походження» від 09 листопада 2022 року в частині заборони в`їзду громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , а не зобов`язання вчинити певні дії. Однак відповідачем допущене нове порушення прав позивача, тобто, виникли нові правовідносини між позивачем та відповідачем, щодо виконання обов`язку повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування заборони в`їзду позивачу в Україну.

Відтак твердить позивач, що в даному випадку правовідносини по справі № 500/4030/23 є відмінними від тих, які склалися у справі № 607/7742/23, оскільки ці правовідносини містять іншу підставу та інший предмет для звернення до суду.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржувану ухвалу суду обґрунтованою та законною. Просить оскаржене позивачем судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі № 607/7742/23 задоволено апеляційну скаргу громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 у справі № 607/7742/23 до УДМС у Тернопільській області щодо скасування рішення від 09.11.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни в частині заборони в`їзду на територію України громадянину Республіки Нігерія ОСОБА_1 строком на 5 років.

Цією ж постановою скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 у справі № 607/7742/23 та прийнято нове рішення, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Крім цього, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі № 607/7742/23 визнано протиправним та скасовано рішення УДМС у Тернопільській області від 09.11.2022 про примусове повернення до країни походження в частині заборони в`їзду громадянину Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України строком на п`ять років. Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили з дати її прийняття - 20.06.2023.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі № 607/7742/23 відповідач звернувся із листом від 21.07.2023 № 6101.5-6876/61.1-23 до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України із інформацією стосовно того, що просить не брати до уваги доручення УДМС у Тернопільській області від 09.11.2022 за № 6132.2-828/61.1-22 щодо заборони в`їзду на територію України строком на 5 років громадянину Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про зазначене вище листом від 25.07.2023 № 6101.5/7053/61.1-23 відповідач повідомив представника позивача - щодо відкликання доручення УДМС у Тернопільській області від 09.11.2022 за № 6132.2-828/61.1-22 про заборону вїзду на територію України строком на 5 років громадянину Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи протиправними бездіяльність відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржувану в цій справі ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору, водночас має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 р. у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Умовами застосування цієї підстави для відмови у відкритті провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони мають співпадати) та остаточне вирішення тотожного спору рішенням або постановою суду, ухвалою про закриття провадження в адміністративній справі, яке набрало законної сили.

Необхідно зауважити на тому, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 р. у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі представник позивача мотивував необхідністю врегулювання правовідносин щодо виконання обов`язку повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування заборони в`їзду позивачу в Україну, а фактично виконання судового рішення в межах справи №607/7742/23.

Водночас колегія суддів зауважує, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, а також процесуальними положеннями КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 р. "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині 1 ст. 11 цього Закону йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 686/23317/13-а.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, положеннями ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, у цьому випадку в рамках адміністративної справи № 607/7742/23.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що у розглядуваному випадку звернення позивача до суду свідчить про здійснення дій спрямованих на спонукання відповідача виконати рішення суду, яке набрало законної сили шляхом звернення до суду з новим адміністративним позовом в межах нового позовного провадження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в справі, яка розглядається має місце невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 з боку державного органу - Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, що унеможливлює звернення до адміністративного суду.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №500/4030/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 серпня 2023 року.