Справа № 420/17095/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач, з урахуванням ухвали про залишення позовних вимог в частині без розгляду, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт коштів боржника ВП № 70679603 від 23.06.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою державного виконавця Другого Київського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 09.01.2023р. відкрито виконавче провадження №70679603 на підставі заяви ОСОБА_2 від 30.12.2022р. про примусове виконання виконавчого документу №947/10540/21 (мирова угода), який виданий Київським районним судом м.Одеси 28.09.2021року про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спілкуванні з онуками. Після ознайомлення зі змістом постанови (30.01.2023р.) позивач звернулася до Другого Київського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ з заявою про закриття виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням мирової угоди. 28.06.2023року при спробі зняти кошти зі свого карткового рахунку дізналася про наявність арешту коштів на підставі постанови від 23.06.2023року, яка винесена державним виконавцем Другого Київського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса). Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження дізналася, що 09.01.2023р. відповідачем винесено постанову №70679603 про стягнення виконавчого збору у розмірі 13400грн та 23.06.2023року постанову про арешт коштів. Посилаючись на добровільне виконання мирової угоди, позивач зазначає, що постанови про стягнення виконавчого збору та арешт коштів в рамках виконавчого провадження №70679603 є незаконними та протиправними, в зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 17.07.2023 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 02.08.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, продовжено строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 21.08.2023 року поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження в адміністративній справі Вирішено, що справа розглядатиметься з урахуванням особливостей ст.287 КАС України. Судове засідання призначено на 28.08.2023 року об 11:00 год.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№ ЕП/9492/23 від 24.08.2023 року), в якому, посилаючись на пропуск строку звернення до суду, просить залишити адміністративний позов без розгляду, а в разі не залишення без розгляду відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою від 31.08.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору ВП № 70679603 від 09.01.2023 року залишено без розгляду. Продовжено розгляд справи в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт коштів боржника ВП № 70679603 від 23.06.2023 року.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року у справі №947/10540/21 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні затверджено Мирову угоду, визнавши її умови.

05.01.2023 року до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання ухвали суду разом з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 рокупо справі № 947/10540/21.

Постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.01.2023 року відкрито виконавче провадження № 70679603 з примусового виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси про затвердження мирової угоди від 28.09.2021 по справі № 947/10540/21 про зобов`язання не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спілкуванні з внуками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2023 ВП № 70679603 направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , 11.01.2023 року рекомендованим листом №127, що підтверджується квитанцією, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 30.01.2023 року.

09.01.2023 року державним виконавцем Відділу прийнята постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 70679603.

03.02.203 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про закінчення виконавчого провадження № 70679603 щодо примусового виконання виконавчого документа №947/10540/21 та скасування всіх обмежень, пов`язаних із відкриттям виконавчого провадження у зв`язку із фактичним (добровільним) виконанням до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

23.06.2023 року державним виконавцем Відділу прийнята постанова про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

У червні 2023 року позивач при спробі зняти кошти з банківського рахунку дізналася, що її рахунок заблоковано на підставі постанови Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.06.2023 року про арешт коштів.

Вважаючи постанову про накладення арешту на майно та дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Спеціальними законами, що визначають умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон України №1404- VIII) та Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону визначений перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, якими є, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Частиною 4 ст.27 вказаного Закону визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 1 ст.42 Закону України №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частинами 1 та 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За приписами ч.3 ст.27 Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Таким чином, положення Закону України №1404-VIII вимагають від державних виконавців приймати одночасно постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

У спірних правовідносинах, які розглядає суд у справі, заява стягувача про повернення йому виконавчого листа відсутня, постанова про відкриття виконавчого провадження є діючою, що є підставою для вчинення державним виконавцем дій по виконанню рішення суду.

Позивач не навела обґрунтування щодо порушення відповідачем норм законодавства при виконанні ухвали Київського районного суду м. Одеси про затвердження мирової угоди №947/10540/21 від 28.09.2023 року та не надала відповідних належних доказів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, але не виключно: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

У той же час наявність рішення, яке набрало законної сили, зобов`язує приватного виконавця здійснити всі заходи встановлені законом щодо виконання рішення суду.

Таким чином, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про арешт коштів боржника ВП № 70679603 від 23.06.2023 року, діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень, оскаржувана постанова відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 287, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( вул. Генерала Петрова, 1, м. Одеса, 65065, Код ) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника ВП № 70679603 від 23.06.2023 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя Самойлюк Г.П.

.