Справа № 240/12904/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Житомир справа № 240/12904/23

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.03.2023 року у призначенні пенсії в разі втрати годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію по втраті годувальника.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.02.2023 року звернулася до Відповідача щодо призначення пенсії по втраті годувальника у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 . На підтвердження сімейних відносин із загиблим було подано копію рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12.10.2022 року (справа №295/9726/22.

Заява була прийнята і розглянута, 03.03.2023 року на банківський рахунок Позивача надійшли пенсійні виплати в розмірі 9831,00 грн. Однак, 26.04.2023 року Позивач отримала письмову відмову у призначенні пенсії по причині не підтвердження факту родинних відносин. Таку відмову Позивач вважає протиправною.

Ухвалою від 12.05.2023 року було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 01.08.2023 року судом витребувано від Головного управлінням Пенсійного фонду в Житомирській області додаткові докази.

У відзиві на позов Відповідач, Головне управлінням Пенсійного фонду в Житомирській області, проти позову заперечує і зазначає, що висновок, зроблений рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12.10.2022 року (справа №295/9726/22), не встановлює факту шлюбу, а тому підстави для призначення Позивачу спірної пенсії відсутні. В листі від 17.08.2023 року на адресу суду представник Відповідача зазначив, що виплата Позивачу коштів за березень 2023 року мала місце по причині помилкового і не правомірного рішення про нарахування пенсійної виплати за березень 2023року.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку, умов та підстав призначення пенсії, в тому числі пенсій в разі втрати годувальника, регулюються правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XI (надалі-Закон № 2262-XI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами статті 30 Закону № 2262-XI право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 10.02.2023 року Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до Закону № 2262-X звернулася до Відповідача про призначення пенсії в разі втрати годувальника, загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 .

Безспірно, за приписами положень статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Алгоритм дій територіальних органів Пенсійного фонду України врегульовано правовими нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 (надалі - Порядок N 22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 розділу IV).

Як зазначає Відповідач, за результатами розгляду такого звернення Позивача 17.02.2023 року, а не 29.03.2023року, як помилково зазначено в позові, було прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії Позивачу.

Одночасно суд враховує, що за результатами розгляду цього ж звернення, як ззаначено в листі від 17.08.2023 року, Відповідачем 16.02.2023 року було ухвалено також рішення про призначення Позивачу пенсії у відповідності до вимог Закону № 2262-XI.

В цьому ж листі представник Відповідача стверджує, що рішення від 16.02.2023 року про призначення пенсії Позивачу було помилкове. Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування доказів рішення від 16.02.2023 року суду не надано. Суду не надано також доказів щодо скасування такого рішення.

Тобто, за результатами розгляду звернення Позивача про призначення пенсії Відповідачем ухвалено два протилежних за своєю суттю рішення: від 16.02.2023 року про призначення пенсії і оскаржуване рішення від 17.02.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

Разом з тим, в розумінні вимог абзацу другого пункту 4.7 розділу IV Порядку N 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Тобто, вказана правова норма наділяє Відповідача на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів правом на ухвалення одного рішення про призначення (перерахунок) пенсії або про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії.

Зазначене свідчить про протиправність дій Відповідача при розгляді заяви Позивача, які призвели до прийняття двох протилежних рішень.

Порушене в цій частині право Позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправними рішення Відповідача, ухвалені за результатами розгляду звернення Позивача від 10.02.2023 року та зобов`язання Відповідача повторно розглянути таке звернення та ухвалити рішення у повній відповідності до вимог пункту 4.7 розділу IV Порядку N 22-1.

Одночасно суд зазначає про безпідставність позовних вимог Позивача в частині про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію по втраті годувальника, загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , з огляду на таке.

Судом встановлено та визнається Відповідачем, що військовослужбовець ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 захищаючи Батьківщину, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 12.12.2022 року №2062.

Як вже зазначалося, в розумінні вимог ст.30 Закону № 2262-XI право на призначення пенсії в разі втрати годувальника, окрім інших, має право непрацездатна дружина військовослужбовця.

На підтвердження свого права на отримання пенсії в разі втрати годувальника ( ОСОБА_2 ) як непрацездатна дружина Позивач надала рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12.10.2022 року (справа №295/9726/22, яким встановлено, що Позивач та ОСОБА_2 в період з 02.04.2015 року по 17.05.2022 року проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача, що вказане судове рішення засвідчує її право як дружини загиблого ОСОБА_2 на призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Суд враховує, що сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям регулюються правовими нормами Сімейного кодексу України.

Приписами ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч.1 ст.36 Кодексу).

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України (ч.3 ст.27 Кодексу).

Правою нормою ч.2 ст.21 Сімейного кодексу України прямо передбачено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Суд враховує, що в розумінні вимог ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України та п."б" ч.4 ст.30 Закону № 2262-XI непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Разом з тим, доказів на підтвердження таких обставин Позивачем до позову не долучено.

Позивач не врахувала, що права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі окремо врегульовані правовими нормами Сімейного кодексу України.

Позивач не врахувала, що приписами ст.91 Сімейного кодексу України прямо зазначено, що право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, виникає за умови набуття непрацездатності під час спільного проживання.

Таким чином, суд робить висновок, що Позивач відповідно до положень ст.30 Закону № 2262-XI не може вважатися непрацездатною дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію в разі втрати годувальника.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до положень ст.9 КАС України суд розглядає спір в межах позовних вимог.

В зв`язку з цим суд не приймає до уваги доводи Позивача на підтвердження права на призначення пенсії нарахування та виплати їй Відповідачем певних пенсійних виплат за березень 2023 року, так як правомірність таких виплат, їх розмір та підстави не є предметом судового розгляду в межах даної справи.

Таким чином, позовні вимоги Позивача в цій частині позову не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що при зверненні до суду Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2147,20грн., що відповідає кількості позовних вимог.

Згідно долучених до матеріалів справи Позивачем були також понесені судові витрати у вигляду витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 8000,00 грн.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наданий розрахунок правничої допомоги завищений у співвідношенні до обсягу наданих Позивачу послуг, оскільки справа є незначної складності. В зв`язку з цим суд робить висновок про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат за надання професійної правничої допомоги з урахуванням складності позовної заяви, які суд оцінює в розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 4000,00 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправними дії (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинені (ухвалені) за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 10.02.2023 року про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ( вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 10.02.2023 року про призначення пенсії у разі втрати годувальника та ухвалити рішення у відповідності до вимог пункту 4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1.

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 4000,00 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк