Справа № 240/17896/22
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 240/17896/22

адміністративне провадження № К/990/29166/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №240/17896/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомир про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив суд:

- визнати протиправними дії командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та скасувати спільне рішення командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене, у формі протоколу від 13 липня 2020 року за №8 та від 23 квітня 2021 року за №4 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати житлову комісію та командування військової частини НОМЕР_1 здійснити розрахунок виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле примішення з урахуванням граничної вартості будівництва 1 кв.м. загальної площі житла в регіоні щодо ОСОБА_1 та розглянути її засіданні, прийняти і включити ОСОБА_1 в Списки осіб, які перебувають на квартирному обліку, мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

- зобов`язати житлову комісію та командування військової частини НОМЕР_1 підготувати Список виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення у військовій частині НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 та направити на затвердження Головного квартирно-експлуатаційного управління для внесення на розгляд Комісії з контролю Збройних сил України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року, позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення оформленого у формі протоколу від 13 липня 2020 року за №13 та від 23 квітня 2021 року за № 4 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене у формі протоколу № 8 від 13 липня 2020 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене у формі протоколу № 4 від 23 квітня 2021 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле примішення та разом з обліковою справою направити до Квартирно - експлуатаційного відділу м.Житомир.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, військова частина НОМЕР_1 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 16 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №240/17896/22 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.

Так, статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 353 КАС України.

У цьому контексті скаржник зазначає, що суди не дослідили зібрані докази і встановили обставини, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів.

Проте належного обґрунтування означеної підстави касаційного оскарження судових рішень касаційна скарга не містить.

Так, відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Однак такі підстави у касаційній скарзі не викладені.

Водночас якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставини справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Проте у касаційній скарзі скаржник не виклав належного обґрунтування того, як стверджуване ним порушення порядку здійснення адміністративного судочинства унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Скаржник не зазначає, які саме істотні для справи обставини не були встановлені судами через розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями й обґрунтування такої незгоди посиланнями на нормативно-правові акти України, а також твердженнями про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року і постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №240/17896/22.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить зупинити дію оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про зупинення оскаржуваного судового рішення Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №240/17896/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомир про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду