Справа № 560/10409/23
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 серпня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд головуючого-судді Тарновецького І.І.

розглянувши заяву про відвід судді у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Крупи Олександра Володимировича про визнання рішення, бездіяльності та дій протиправними, визнання незаконним й протиправним розпорядження, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Крупи Олександра Володимировича, в якому просить:

1. визнати рішення, бездіяльність та дії Головного управління Пенсійного фонду України, у Хмельницькій області та начальника цього управління Крупи Олександра Володимировича протиправними щодо:

1.1. ненадсилання позивачу розпорядження ГУ ПФУ від 20.10.2022 р.;

1.2. ігнорування вимог до змісту і форми індивідуального розпорядчого документа при винесенні розпорядження від 20.10.2022 р. на виконання рішення суду №2а-35/10 від 03.02.2010 р. та додаткового від 08.04.2010 р., що передбачені вимогами Національного стандарту України Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації;

1.3. незазначення дати введення даних про заробіток позивача у формат програмного продукту, що названий ГУ ПФУ Розрахунок (замість назви розпорядження), за яким визначено індивідуальний коефіцієнт зарплати позивача і середня зарплата для обчислення пенсії за віком, що використані при винесенні розпорядження ГУПФУ від 20.10.2022 р. р.;

1.4. непроведенні призначення (перерахування) пенсії позивача за віком згідно з законодавчим визначенням пенсії за віком за ч. 1 ст. 27 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ненаведення у розпорядженні складових формули ст. 27 Закону у розрізі місяців і років до і після збільшення індивідуального коефіцієнта зарплати позивача та невизначенні різниці між розрахованим розміром новопризначеної пенсії за віком і фактично отриманою пенсією за віком за період з 01.04.2006 р. по 31.01.2010 р.;

2. визнати незаконним й протиправним розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 20.10.2022 р. таким, що видано з ігноруванням вимог стст. 40, 27, 44 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при перерахуванні пенсії за віком за новим збільшеним заробітком;

3. скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 20.10.2022 р..;

4. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області:

4.1. прийняти розпорядження згідно з вимогами стст. 40, 27, 44 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, забезпечивши повну викладку алгоритму перерахування, у т.ч. розрахунок-розпорядження індивідуального коефіцієнта моєї зарплати (ІКЗ) і мого середнього заробітку для обчислення пенсії за віком, з обов`язковим зазначенням дати введення нових дійсних даних про мій заробіток у розрахунку-розпорядженні індивідуального коефіцієнта зарплати і середнього заробітку для обчислення пенсії за віком, виходячи із дати перерахунку 20.10.2022 р..;

4.2 з обов`язковим наведенням у розпорядженні розрахунку усіх вихідних даних до і після перерахунку пенсії за віком згідно з формулою ч. 1 ст. 27 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з наведенням визначених сум пенсії за віком до і після перерахунку та сум доплат до раніше виплаченої пенсії за віком як різниці між пенсією за віком після перерахунку і до перерахунку у розрізі місяців за період: з 01.04.2006 р. по 31.01.2010 р. із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників яка враховується для обчислення пенсії у 2022 році і становила 13 376,21 грн., тобто середня за три попередніх роки;

5. зобов`язати відповідачів згідно зі ст. 56 Конституції України відшкодувати заподіяну мені моральну шкоду, яку я оцінюю у розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень, заподіяну мені протиправними рішенням, діями та бездіяльністю, грубими порушеннями моїх прав;

6. відповідно до ч. 9 ст. 249 КАС України вчинити подання окремою ухвалою до прокуратури для перевірки ознак злочинів за фактами умисного тривалого невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду №2а-35/10, зловживання службовими повноваженнями ОСОБА_2 для розгляду вчинених ним злочинів проти охоронюваних законом моїх прав і свобод в окремій кримінальній справі;

7. у разі задоволення позову відповідно до ст.382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання цього рішення.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.06.2023 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 06.07.2023.

Ухвалою суду від 24.07.2023 задоволено заяву про самовідвід судді Фелонюк Д.Л. Передано справу №560/10409/23 для здійснення автоматизованого розподілу справи у порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023, справу №560/10409/23 передано для подальшого розгляду судді Гнап Д.Д.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.07.2023 прийнято до провадження адміністративну справу №560/10409/23. Призначено підготовче засідання на 29.08.2023 р. о 12:00 год. в приміщенні Хмельницького окружного адміністративного суду за адресою м. Хмельницький, вул. Козацька, 42.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.08.2023 заявлений ОСОБА_1 відвід судді Гнап Д.Д. визнано необґрунтованим. Передано справу №560/10409/23 для виконання вимог частини 4 статті 40 КАС України та статті 31 КАС України для визначення судді, який здійснить вирішення питання про відвід судді Гнап Д.Д. на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.08.2023.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.08.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 09.08.2023 про відвід судді Гнап Д.Д. в адміністративній справі №560/10409/23.

23.08.2023 ОСОБА_1 подала заяву про відвід головуючої судді Гнап Д. Д.

У заяві зазначає, що відчуває абсолютну недовіру судді Гнап, бо розуміє масштаби порушення нею прав і свобод, найдорожчого, що має людина. Вказує, що недовіра судді Гнап - це ключова підстава заяви про відвід. Зазначає, що суддя діяла упереджено при розгляді справи № 560/5907/23, а особа сама, за своїм внутрішнім переконанням та відчуттями, має відчувати довіру до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 заявлений ОСОБА_1 відвід судді Гнап Д.Д. визнано необґрунтованим. Передано справу №560/10409/23 для виконання вимог частини 4 статті 40 КАС України та статті 31 КАС України для визначення судді, який здійснить вирішення питання про відвід судді Гнап Д.Д. на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.08.2023 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розгляд заяви про відвід судді призначено судді Тарновецькому І.І.

Щодо заяви про відвід судді, поданої по даній справі, суд зазначає наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Позивачка у справі №560/10409/23 повторно висловила "категоричну недовіру" судді Гнап Д.Д. В свою чергу судом встановлено, що заявниця в своїй заяві зазначає про порушення суддею процесуальних норм та вирішення по суті іншої справи 560/5907/23, яка розглядалась головуючим суддею по справі Гнап Д.Д.

Так у "Основних принципах незалежності судових органів", схвалених резолюціями №40/32 та №40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985, зазначено, що судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Також, як зазначено у пункті 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалених 17.11.2010, зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

Крім того, Консультативна рада європейських суддів у пункті 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів наголошує, що судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожної особи на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоб встановити, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід звернути увагу, на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного (рішення у справах "Фіндлей проти Сполученого Королівства", "Брудніцька та інші проти Польщі", "Олександр Волков проти України").

Тобто, для того, щоб визначити, чи можна вважати "суд" незалежним згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зовнішні критерії також можуть мати значення. Важливим є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти населенню (зокрема, рішення у справі "Саінер проти Туреччини").

Сумніви в незалежності відсутні, коли, на думку Європейського суду з прав людини, у "об`єктивного спостерігача" не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається (зокрема, рішення у справі "Кларк проти Сполученого Королівства").

Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд є достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справі "Бєлілос проти Швейцарії"). Навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах "Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Веттштайн проти Швейцарії").

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі; об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", "Веттштайн проти Швейцарії"). Водночас, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру").

Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі "Пуллар проти Сполучного Королівства").

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється", адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справах "Де Куббер проти Бельгії" "Олександр Волков проти України", "Газета "Україна - центр" проти України").

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Однією з процесуальних форм забезпечення об`єктивності та неупередженості судового розгляду є гарантоване законом право відводу (самовідводу) у визначених законом випадках. Як випливає зі змісту норм кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) судді є одним з механізмів, що забезпечує законність та обґрунтованість судового рішення і покликаний гарантувати захист від впливу на суд різних зовнішніх факторів.

На думку суду, вирішення будь-якої іншої справи або будь-якого процесуального клопотання не на користь сторони чи певної особи не є прямо визначеною законом підставою для відводу судді, і не свідчить про упередженість складу суду.

Суд зазначає, що наведені у заяві обставини не свідчать про те, що суддя має упереджене та необ`єктивне ставлення до позивача, оскільки суд здійснює оцінку будь-яких доказів виключно на основі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на їх всебічному, безпосередньому, об`єктивному та повному дослідженні.

Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність у позивача певної недовіри до цього складу суду, що пов`язується з відповідними процесуальними рішеннями, прийнятими судом в тому числі і в цій справі. На думку суду позивач не позбавлений права мати власне суб`єктивне ставлення до складу суду, якщо не вважає його таким, якому він може цілком та повністю довіряти. Зазначене виключає можливість подальшого розгляду ним цієї справи.

За таких умов суд вважає, що існують визначені законом інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді саме у сторони позивача у справі, а не у суду, а тому є підстава для відводу судді. Тому з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності судді, з метою уникнення будь-яких сумнівів у сторін та інших учасників судового процесу щодо неупередженості суду та забезпечення права особи на справедливий суд, заяву про відвід судді Гнап Д.Д. необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 39, 40, 41, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

заяву про відвід судді Гнап Д.Д. задовольнити.

Передати справу №560/10409/23 для здійснення автоматизованого розподілу справи у порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддя І.І. Тарновецький