Справа № 500/2444/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2444/23

30 серпня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Колос-ВС» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі Відділення Фонду) звернулося до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Колос-ВС» (далі Товариство, ТОВ «Корпорація «Колос-ВС», відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 359 725,04 грн та пені на суму 11 223,42 грн, а всього 370 948,46 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення приписів Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ) відповідач у 2022 звітному році не забезпечив виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у кількості 3 особи. При середньообліковій чисельності штатних працівників 98 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів складав 4 одиниці. У Товаристві працювала 1 особа з інвалідністю. У зв`язку невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідач зобов`язаний був сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 359725,04 грн за не працевлаштування 3 осіб з інвалідністю. Через те, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій йому нараховано пеню в розмірі 11223,42 грн. Вказані суми санкцій Товариством в добровільному порядку сплачено не було, що і стало причиною звернення до суду з позовом про їх стягнення.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), на підставі матеріалів адміністративної справи.

27.07.2023, у строк, встановлений судом, надійшов відзив на позов, відповідач позовних вимог не визнає. Вказує, що у 2022 році у різні періоди в Товаристві працювало 4 особи з інвалідністю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Відповідач некоректно відобразив у відповідній податковій звітності інформацію про працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому позивач помилко вважає про наявність підстав для застосування адміністративно-господарський санкцій до Товариства.

Так, відповідач не коректно відобразив категорію застрахованих осіб з інвалідністю при формуванні та поданні податкового розрахунку сум доходу, нараховано (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за період 1 квартал 2022 року, 2 квартал 2022 року, 3 квартал 2022 року, що призвело до невірної інформації про кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю. Після виявлених помилок Товариством подані відповідні уточнюючі розрахунки.

Відповідач вважає, що ним виконано норматив працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому він не повинен сплачувати адміністративно-господарські санкції в розмірі 359 725,04 грн та пеню в розмірі 11 223,42 грн за недотримання вимог Закону №875-ХІІ.

Відповідач просить в позові відмовити та покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Інших заяв по суті справи від учасників не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Колос-ВС» зареєстроване як юридична особа з 30.01.2006, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; основним видом діяльності є 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.80-81).

Відділенням Фонду з використанням інформації Пенсійного фонду України сформовано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням Товариством нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік (а.с.6).

Як вбачається з цього розрахунку середньооблікова кількість штатних працівників у 2022 році у Товаристві фактично складала 98 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 1 особу, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю складає 4 одиниці.

Фонд оплати праці штатних працівників 11 751 018,09 грн, середня річна заробітна плата штатного працівника 119 908,35 грн.

Кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю, - 3 особи.

Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 359 725,04 грн (а.с.6).

Відповідачем адміністративно-господарські санкції в добровільному порядку сплачені не були. У зв`язку з несплатою Товариством адміністративно-господарських санкцій у встановлений термін, відповідно до статті 20 Закону №875-ХІІ відповідачу нарахована пеня за період з 18.04.2023 по 26.05.2023 в сумі 11 223,42 грн (а.с.8),

Несплата відповідачем вказаних санкцій та пені стало підставою звернення позивача до суду про стягнення вказаних сум в судовому порядку.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Положенням про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 (зі змінами і доповненнями), передбачено, що Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, спрямовує, координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду з питань діяльності, визначеної в положеннях про відділення, у тому числі щодо:

збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю;

обліку заборгованості зі сплати сум адміністративно-господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установам, організаціям, у тому числі підприємствам, організаціям громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичним особам, які використовують найману працю;

ведення претензійно-позовної роботи в судах різних інстанцій.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Частиною першою статті 18 Закону №875-XII визначено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 18 Закону №875-XII).

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина третя статті 18-1 Закону №875-ХІІ).

Стаття 19 цього ж Закону визначає, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Відповідно до статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Також суд зазначає, що відповідно до пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI (далі - Закон №5067-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про, зокрема, попит на робочу силу (вакансії).

Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю - базовому центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 (далі - Порядок, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Таким чином, законодавством чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця; створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

На підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості.

Поряд з цим, законом не визначено обов`язку підприємства здійснювати самостійний пошук працівників-осіб з інвалідів.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон) було розроблено Порядок надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.03.2023 № 14-1, наказом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10.03.2023 №17, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.03.2023 за №456/39512 (далі - Порядок №14-1). Цей порядок визначає механізм надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік (далі - розрахунок).

Розрахунок надсилається у формі електронного документа Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за формою, наведеною у додатку. Пенсійний фонд України надсилає розрахунки через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України протягом п`яти календарних днів з дня їх одержання від Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (пункти 2, 4 Порядку №14-1)

Судом встановлено, що відповідно до сформованого розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю середньооблікова чисельність штатних працівників особового складу Товариство у 2022 році становила 98 осіб.

Відповідно до положень статті 19 Закону №875-ХІІ норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення) становить 4 одиниці (98 х 4% = 3,92).

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2022 року у Товаристві працювали такі особи з інвалідністю:

ОСОБА_1 трактористом з 01.01.2022 по 28.02.2022 та з 16.06.2022 по 31.12.2022 (а.с.65-67). ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, що підтверджується отриманим повідомленням з Тернопільською обласною МСЕК № 2 (а.с.66).

ОСОБА_2 трактористом з 01.04.2022 по 25.08.2022 (а.с.70-71). ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.72).

ОСОБА_3 головний агроном з 01.01.2022 по 25.07.2022 (а.с.73). Статус особи з інвалідністю ОСОБА_3 підтверджується довідкою до акту МСЕК серії ААБ № 487007 (а.с.74).

ОСОБА_4 завідувачем токового відділу з 29.06.2022 по 31.12.2022. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії ААВ № 435941 ОСОБА_4 є особою з інвалідністю (а.с.77).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що некоректно відобразив категорію даних застрахованих осіб при формуванні та поданні податкового розрахунку сум доходу, нараховано (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за період 1 квартал 2022 року, 2 квартал 2022 року, 3 квартал 2022 року, що призвело до невірної інформації про кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю у Товаристві.

Після виявлених помилок Товариством подані уточнюючі податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, сум нарахованого єдиного внеску (а.с.41-64).

Отже, протягом 2022 року у відповідача працювало четверо осіб з інвалідністю, робота в ТОВ «Корпорація «Колос-ВС» була основним місцем роботи, проте кожен з них не відпрацював повний календарних рік.

Визначаючись, чи є робота осіб з інвалідністю неповний робочий рік, достатньою для не застосування до Товариства адміністративно-господарських санкцій суд враховує таке.

Інструкція щодо заповнення форми звітності № Ю-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2020 № 591 (далі - Інструкція №591), передбачала обчислення середньооблікової кількість штатних працівників облікового складу за звітний рік у відповідності до пункту 3.2 глави 3 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 року № 286, зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.11.2005 за 1442/11722 (далі - Інструкція зі статистики кількості працівників).

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції зі статистики кількості працівників (далі-Інструкція), затвердженої наказом Державним комітетом статистики України від 28.09.2005 № 286, форми державних статистичних спостережень складаються точно за встановлений календарний звітний період: місяць, квартал, період з початку року або рік. Місячний звіт складається за період з першого до останнього (включно) числа звітного місяця, квартальний звіт - за період з 1 січня до останнього (включно) числа третього місяця звітного кварталу, річний - за період з 1 січня по 31 грудня.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.

Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з`явились або не з`явились на роботу.

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників визначено, що середньооблікова кількість штатних працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування кількості штатних працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні, святкові та неробочі дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.

Кількість штатних працівників облікового складу за вихідний, святковий і неробочий день приймається на рівні облікової кількості працівників за попередній робочий день. У випадку двох або більше вихідних чи святкових і неробочих днів підряд кількість штатних працівників облікового складу за кожний з цих днів приймається на рівні кількості працівників облікового складу за робочий день, що їм передував.

Відповідно до підпункту 3.2.5 пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4,... 12.

Отже, якщо проводити обчислення середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, згідно з наведеною вище Інструкцією, та враховуючи, що відповідно до положень Закону №875-ХІІ при розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення, то можна прийти до висновку, що фактично для зарахування повного року роботи особи з інвалідність для зарахування підприємству виконаного нормативу, необхідно, щоб така особа пропрацювала більше 6 місяців (оскільки 6 місяців / 12 місяців = 0,5 ? 1 особа).

Також суд враховує зміст листів Мінсоцполітики від 26.03.2007 №1/6-172, від 27.01.2009 №1/6-30/06, у яких акцентована увага на тому, що норми щодо працевлаштування осіб з інвалідністю будуть вважатися виконаними, якщо особа з інвалідністю пропрацювала на підприємстві 6 місяців звітного року, а дані табельного обліку використання робочого часу працівника відповідатимуть цим шести місяцям звітного року згідно частиною другою пункту 3.2 2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 №286.

Суд встановив, що більше шести місяців у Товаристві пропрацювали лише троє осіб з інвалідністю ОСОБА_1 з 01.01.2022 по 28.02.2022 та з 16.06.2022 по 31.12.2022, ОСОБА_3 з 01.01.2022 по 25.07.2022 та ОСОБА_4 з 29.06.2022 по 31.12.2022.

Працевлаштування трьох осіб з інвалідністю та їх трудова діяльність на Товаристві більш як протягом 6 місяців свідчить про виконання нормативу про працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості трьох одиниць.

Натомість суд не може зарахувати у повній мірі виконання обов`язку відповідача щодо нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, бо такий складав для Товариства 4 одиниці, а ще одна особа з інвалідністю ОСОБА_2 пропрацював з 01.04.2022 по 25.08.2022, тобто неповних п`ять місяців (5 місяців / 12 місяців = 0,4 ? 0 осіб).

Отже, у відповідності до статті 19 Закону №875-ХІІ норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для ТОВ «Корпорація «Колос-ВС» за 2022 рік становив 4 одиниці (чотири відсотки від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік). Відповідач у порушення вимог статті 19 Закону №875-ХІІ не виконав цей норматив щодо працевлаштування 1 особи з інвалідністю.

Також судом встановлено, що Товариством у 2022 році не було виконано обов`язку щодо надання інформації до державної служби зайнятості, яка необхідна для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується листом Борщівського управління Чортківської філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 04.05.2023 № 15/01-2136 та не заперечується відповідачем.

Таким чином, ТОВ «Корпорація «Колос-ВС» не були виконані вимоги Закону №875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування однієї особи з інвалідністю. Відтак, суд приходить до висновку, що причини непрацевлаштування однієї особи з інвалідністю залежали саме від роботодавця, тому в його діях наявний склад правопорушення і на нього може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць в кількості однієї одиниці для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Товариство зобов`язане у відповідності до вимог статті 20 Закону №875-ХІІ сплатити адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць в кількості однієї одиниці для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі середньої річної заробітної плати штатного працівника 119 908,35 грн та сплатити відповідну пеню, виходячи з такого розрахунку:

119 908,35 грн х 0,08% (розрахунковий розмір пені 25% (ставка НБУ) х 120% /100/365) = 95,93 грн сума пені за один день прострочення,

кількість днів прострочення з 18.04.2023 по 26.05.2023 становить 39 днів,

сума пені складає: 39 днів х 95,93 грн = 3 741,27 грн.

Таким чином, відповідач у зв`язку із не виконанням нормативу працевлаштування інвалідів, зобов`язаний був самостійно сплатити на рахунок позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 119 908,35 грн. Проте дана сума Товариством не сплачена, у зв`язку з чим до стягнення підлягає ще й пеня у розмірі 3 741,27 грн, а всього 123 649,62 грн

Відповідач доказів сплати адміністративно-господарських санкцій та пені суду не надав.

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, позовні вимоги позивача є обґрунтованими лише в частині стягнення санкцій та пені за невиконання відповідачем нормативу створення робочих місць для осіб з інвалідність в кількості однієї одиниці, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково. В решті позовних вимог слід відмовити.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат представником відповідача разом з відзивом на позов надано до суду лише копію платіжної інструкції №12/07/2023 від 12.07.2023 про перерахування коштів ТОВ «Корпорація «Колос-ВС» в сумі 2500 грн отримувачу Західна правозахисна група АО за послуги згідно рахунку №110723 від 11.07.2023 (а.с.38 зворот).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, який би містив опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, вартість конкретного виду послуг, час затрачений на надання послуг, рахунок тощо.

Беручи до уваги наведене, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи предмет спору, конкретні обставини цієї справи незначної складності, яка розглянута без виклику сторін, а також відсутність належних доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачу за рахунок бюджетних асигнувань позивача витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Колос-ВС» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Колос-ВС» на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції в сумі 119 908,35 грн (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісім грн 35 коп.) та пеню у сумі 3 741,27 грн (три тисячі сімсот сорок одна грн 27 коп.), а всього 123 649,62 грн (сто двадцять три тисячі шістсот сорок дев`ять грн 62 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У стягненні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Колос-ВС» судових витрат (витрат на правничу допомогу) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вулиця Грушевського, 8, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46021, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Колос-ВС» (вулиця Хатки, 41, село Більче-Золоте, Чорктівський район, Тернопільська область, 48733, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 30 серпня 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.