Справа № 260/3879/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2023 рокум. Ужгород№ 260/3879/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно п. 1 положення постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн. за періоди з 07.04.2022 по 25.06.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн. за періоди з 07.04.2022 по 25.06.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходить військову службу та приймає безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії в межах Чернігівської та Сумської областей. Однак всупереч постанові Кабінету Міністрів України №168 від 19.07.2022 додаткову винагороду у повному розмірі пропорційно часу його участі у бойових діях у спірний період не отримував. Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною та такою, що порушує його права, які підлягають захисту в судовому порядку.

30 травня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимого заперечив. Так, зазначив, що у спірний період позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , однак перебував у службовому відрядженні у НОМЕР_2 прикордонному загоні з метою прийняття участі у заходах. В той же час позивач перебував на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , яка і здійснювала нарахування та виплату йому грошового забезпечення. Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством було передбачено, що додаткова винагорода у розмірі 70000,00 грн виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, що підтверджується відповідною довідкою, складеною за встановленою формою. Проте долучена позивачем до позову довідка, хоча і підтверджує його безпосередню участь у бойових діях, однак не містить конкретних проміжків часу, в яких позивач приймав безпосередню участь у бойових діях, що не відповідає встановленому законодавством пропорційному підходу до визначення розміру додаткової винагороди. В той же час військові частини, до яких відряджені військовослужбовці повинні повідомляти військові частини, в яких ці військовослужбовці проходять військову службу, про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць, на підставі чого проводяться відповідні виплати. Проте у спірний період Військова частина НОМЕР_3 таких відомостей щодо позивача не подавала, тому військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

14 липня 2023 року 3-я особа надіслала до суду свої письмові пояснення, в яких повідомила, що позивач у спірний період приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей, що підтверджується відповідною довідкою, виданою відповідно до наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 31.03.2022 №164-АГ, яку було надано Військовій частині НОМЕР_1 . Списки, передбачені тим самим наказом за квітень липень 2022 року також були направлені до Військової частини НОМЕР_1 листом від 26.08.2022, однак рапорти про виплату доплати до додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. від Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача не надходили, а стосовно 70000,00 грн. тільки за квітень та травень 2022 року.

Розглянувши подані сторонами та 3-ю особою документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) був призваний на військову службу 01 березня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/22 «Про загальну мобілізацію».

В спірний період молодший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України, а саме, в НОМЕР_4 прикордонному загоні імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова Південного регіонального управління (далі Військова частина НОМЕР_1 ), в якій перебував на фінансовому забезпеченні, та яка здійснювала нарахування та виплату його грошового забезпечення.

Відповідно до бойового розпорядження Адміністрації прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року №56, наказом начальника Військової частини НОМЕР_1 №5-вв від 07 квітня 2022 року «Про відрядження, пов`язані з виконанням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії» молодшого сержанта ОСОБА_1 у складі прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_4 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) з метою прийняття участі у заходах було направлено в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Військова частина НОМЕР_3 ), де він виконував обов`язки військової служби у період з 07 квітня 2022 року по 27 червня 2022 року.

Як вбачається з довідки №1718 від 05.08.2022, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 , молодший сержант ОСОБА_1 у період з 07.04.2022 по 25.06.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей.

Вказана довідка видана на підставі бойового розпорядження Адміністрації державної прикордонної служби України від 02.04.2022 №56 гриф, підписана командиром Військової частини НОМЕР_3 та завірена печаткою.

Спірні правовідносини виникли з приводу не виплати ОСОБА_1 передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за період з 07.04.2022 по 25.06.2022.

Так, 30 січня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити позивачу в повному розмірі спірну доплату у розмірі 100000,00 грн. за період 07.04.2022 по 25.06.2022, до якої долучив копію довідки Військової частини НОМЕР_3 №1718 від 05.08.2022.

За результатами розгляду такої заяви листом Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було повідомлено, що за період з квітня по червень 2022 року нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі до 30000,00 грн. щомісячно. Разом з тим, додаткова винагорода у розмірі до 70000,00 грн. не виплачувалась, оскільки за період перебування ОСОБА_1 у службовому відрядженні у Військовій частині НОМЕР_3 інформація щодо безпосередньої участі заявника у бойових діях до Військової частини НОМЕР_1 не надходила. При цьому заявнику надано інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2022 рік.

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати законодавчо передбаченої додаткової винагороди за період участі у бойових діях у складі Військової частини НОМЕР_3 протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Нормами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Нормами ст. 1-2 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону №2011 визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань кваліфікованим особовим складом, а також враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV, на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Нормами ст. 16 вищевказаного законодавчого акту передбачено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Пунктом 6 цього Указу Кабінету Міністрів України визначено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 (далі Постанова №168).

Так, п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, в тому числі, Державної прикордонної служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебувають під час такої участі у бойових діях чи здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

На виконання вимог Постанови №168, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди та підвищення рівня їх соціального захисту Адміністрацією Державної прикордонної служби України було прийнято наказ №164-АГ від 31.03.2022 (далі наказ №164).

Так, п. 1 наказу №164 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України виплачувати додаткову винагороду (пропорційно із розрахунку на місяць) у розмірі 30000,00 грн (з дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір цієї винагороди збільшується до 100000,00 грн включно в розархунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях або заходах.

Виплата здійснюється в поточному місяці за попередній місяць.

Згідно п. 3 наказу №164 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходів необхідно здійснювати, в тому числі, на підставі бойового наказу (розпорядження). Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надавати останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі.

П. 4 наказу №164 начальників регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів, зобов`язано щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляти органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць.

Виплата військовослужбовцям зазначеної у п. 1 винагороди здійснювати на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби на підставі наказів вищих начальників (командирів) (п. 5 наказу №164).

Відповідно до п. 6 наказу №164, начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби визначено накази про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн за попередній місяць видавати до 8 числа поточного місяця на підставі рапортів начальників (командирів) підрозділів.

Як вбачається з довідки №1718 від 05.08.2022, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 , молодший сержант ОСОБА_1 у період з 07.04.2022 по 25.06.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей.

Вказана довідка видана на підставі бойового розпорядження Адміністрації державної прикордонної служби України від 02.04.2022 №56 гриф, підписана командиром Військової частини НОМЕР_3 та завірена печаткою.

Форма такої довідки відповідає формі, затвердженій додатком №1 до п. 2 наказу №164. З її змісту можна чітко встановити періоду участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, а також підстав видачі.

З огляду на що суд вважає, що така довідка є належним доказом участі позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

Більше того, у своїх письмових поясненнях Військова частина НОМЕР_3 , в оперативному підпорядкуванні якої позивач у спірний період виконував бойові завдання, підтвердила факт безпосередньої участі такого військовослужбовця у бойових діях або забезпечені заходів з національної безпеки і оборони на території Чернігівської та Сумської областейв період з 07.04.2022 по 25.06.2022.

Відповідно до наданих 3-ю особою відомостей, супровідним листом №22/2658-22 Вих від 26.08.2022, відповідно до Постанови №168 та наказу №164, Військова частина НОМЕР_3 скерувала начальнику НОМЕР_4 прикордонного загону списки військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , які приймали безпосередню участь у бойових діях або заходах з квітня по липень 2022 року у складі військової частини НОМЕР_3 .

Окрім того, як вбачається з витягів з першого заступника начальника загону коменданта прикордонної комендатури НОМЕР_4 прикордонного загону полковника ОСОБА_2 (за квітень та травень 2022 року), відповідно до Постанови №168 та наказу №164, останній клопотав про виплату доплати до додаткової винагороди, в тому числі, молодшому сержанту ОСОБА_1 у розмірі 70000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць. При цьому зазначено період безпосередньої участі такого військовослужбовця у бойових діях та підставу.

Вказане спростовує твердження відповідача про відсутність доказів підтвердження участі ОСОБА_1 у бойових діях.

При цьому суд відхиляє посилання Військової частини НОМЕР_1 на те, що надана позивачем довідка являється персональним підтвердженням для окремого військовослужбовця його участі у бойових діях і необхідна виключно для формування останнім матеріалів, пов`язаних з отриманням статусу учасника бойових дій, оскільки така видається на підставі наказу №164, який регулює виключно питання виплати передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди.

Незважаючи на вищенаведене, відповідно до наданої Військовою частиною НОМЕР_1 інформації, додаткова винагорода у розмірі 70000,00 грн за квітень червень 2022 року ОСОБА_1 , всупереч законодавчим вимогам та доказам безпосередньої участі останнього у бойових діях, виплачена не була.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону №2011, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, відповідно до положень ст. 17 Конституції України, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (ст. 17 Конституції України).

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018, від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019).

Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України у своєму рішенні №7-р(II)/2022 від 12 жовтня 2022 року зазначив, що зі змісту ч. 1, 2, 5 ст. 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з ч. 1 ст. 46, ч. 1 ст. 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня.

Враховуючи реалії, пов`язані зі збройною агресією російської федерації проти України, головну роль в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності відіграють Збройні Сили України та інші військові формування, які своєю мужньою боротьбою здійснюють ефективний захист Української держави та Українського народу. З огляду на що виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти ефективному виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Конституційний Суд України зазначав, що «статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни» (Рішення Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року №1-р(II)/2022).

Конституційний Суд України в Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 наголосив на тому, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Окрім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 06 квітня 2022 року №1-р(II)/2022 вказав, що «ч. 5 ст. 17 Конституції України викладено так, що реалізація права на соціальний захист осіб, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей потребує якісного і ефективного законодавчого регулювання та запровадження механізмів забезпечення їх державної підтримки»; а також, що «з урахуванням вимог ч. 5 ст. 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності».

Суд зазначає, що ОСОБА_1 у складі Державної прикордонної служби України з березня 2022 року виконує свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в тому числі, шляхом безпосередньої участі у бойових діях, у зв`язку з чим піддається постійному ризику для життя і здоров`я.

Будь-яких відомостей щодо неналежного виконання обов`язків військової служби або наявності інших обставин, що б виключали наявність у такого права на отримання передбаченої законодавством додаткової винагороди, відповідач не заявляє.

В обґрунтування правомірності свої дій Військова частина НОМЕР_1 посилається виключно на недотримання іншими військовими формуваннями, в яких в момент існування спірних правовідносин позивач проходив військову службу, усіх передбачених законодавчими нормами документальних формальностей.

Однак суд вважає таку обставину недостатньою та такою, що не відповідає принципу верховенства права та належного урядування, для обмеження права військовослужбовця, що виконує військовий обов`язок на отримання гарантованих законодавством виплат.

Недотримання держави в особі органів Держприкордонслужби законодавчо встановленого порядку обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця.

Військовослужбовець, виконуючи накази командування щодо здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не повинен перейматися питаннями імовірності недотримання військовою частиною, яка уособлює в собі державу, усіх встановлених формальностей, що в подальшому може впливати на його особисті права, у тому числі право на отримання спірної додаткової винагороди.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Конституційний Суд України неодноразового акцентував на тому, що держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне юридичне регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Наведені юридичні позиції Конституційного Суду України є застосовними до реалізації також соціальних та економічних прав і свобод людини, оцінки державного втручання до їх сфери, зокрема права на соціальний захист.

Таким чином, суд наголошує, що Військова частина НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу у спірний період, не повинна формально підходити до виконання своїх повноважень та обов`язків, а її діяльність повинна бути спрямована на належне забезпечення прав військовослужбовців на гарантований Конституцією України та законодавчими нормами соціальний захист.

З огляду на вищенаведене суд вважає заявлені позовні вимоги, що стосуються виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 70000,00 грн., правомірними.

Поряд з цим, суд зазначає, що положеннями Постанови №168 не передбачено можливості виплати військовослужбовцям як додаткової винагороди 100000,00 грн, так і окремо 30000,00 грн. Так, розмір додаткової винагороди 30000,00 грн збільшується до 100000,00 грн тим з військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Так, з наданої Військовою частиною НОМЕР_1 інформаційної довідки вбачається, що в спірному періоді ОСОБА_1 було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн., про що позивача також було повідомлено листом №43/Г-223-241 від 09.04.2023. Вказана обставина виключає можливість повторної виплати позивачу за спірний період додаткової винагороди в частині раніше виплачених 30000,00 грн.

З огляду на що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно п. 1 положення постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 70000,00 грн. за період з 07.04.2022 по 25.06.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 70000,00 грн. за період з 07.04.2022 по 25.06.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін