Справа № 200/2962/23
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року Справа№200/2962/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Галатіної О.О. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить:

- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року щодо відмови в призначенні мені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1р/2020 визнати незаконним та скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути мою заяву про призначення мені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (Список №2) від 20 вересня 2022 року із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання», з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року період служби в армії; до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий», з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», а також до страхового стажу періоду роботи з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1».

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Однак рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку недостатнім страховим та пільговим стажем, разом з цим, до Списку №1, Списку №2 та страхового ттсажу не зараховано певні періоди роботи позивача. При цьому, позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Ухвалою суду від 30 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву. Відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.

На адресу суду від ГУ ПФУ в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 20.09.2022 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом №2 частини 2 статті 114 Закону України «про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 (далі Закон №1058). Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме, Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області. Відповідно до вищезазначеного Головним управлінням ПФУ у Полтавській області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах (далі Рішення) області від 27.09.2022 № 40 позивачу. Посилається на пропуск строку позовної давності. Зазначає, що за результатами розгляду заяви від 20.09.2022 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту №2 частини 2 статті 114 Закону №1058 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.03.1990 по 11.10.1990, оскільки дата наказу про звільнення дописано іншим чорнилом,. що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 №162. До пільгового стажу за Списком №1 не враховано період з 26.07.1982 по 22.10.1982 на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, оскільки довідка пільгового характеру від 16.12.2019 №28/84, видана Костянтинівським державним хімічним заводом, підписана ліквідатором, потребує перевірки обґрунтованості видачі документів, або у разі ліквідації підприємства підтвердження рішенням Комісії. До пільгового стажу роботи за Списком №2 не враховані періоди роботи: - з 17.12.1984 по 16.03.1990 на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури; з 21.02.1991 по 10.04.2000 на посаді «електрозварювальника» в радгоспі «Берестовий»; з 11.04.2000 по 04.08.2001 на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», оскільки не надані довідки пільгового характеру відповідно до п. 20 Порядку №637. У разі ліквідації підприємства підтвердження періоду роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, відповідно до порядку №18-1, підтверджується Комісією; - з 20.02.2007 по 18.05.2008, оскільки довідка пільгового характеру від 04.02.2014 №9, видана підприємством «Донбасдомнаремонт» більш раніше ніж дата звернення, не відповідає вимогам додатку №5 пункту 20 Порядку 637: а саме підстава видачі документу не містить повного переліку первинних документів за час виконання робіт за пільговою професією. Отже, за результатами розгляду заяви від 20.09.2022 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту №2 частини 2 статті 114 Закону №1058, та згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж становить 26 років 08 місяць 15 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 відсутній.

На адресу суду від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що Позивач звернувся з заявою про призначення пенсії. В ході розгляду заяви та документів ОСОБА_1 - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області винесено відмовне рішення від 27.09.2022року № 40. Вказаним рішенням не зараховано періоди пільгового стажу та загального стажу роботи, необхідного для призначення дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, підтвердженого в установленому законодавством порядку. До пільгового стажу неможливо зарахувати: - період роботи з 17.12.1984 - 16.03.1990, оскільки відсутні довідка, підтверджуюча пільговий характер роботи; - період роботи з 20.02.2007 року по 18.05.2008 року, оскільки довідка № 9 від 04.02.2014 року не відповідає встановленому зразку; - період роботи з 26.07.1982 року по 22.10.1982 року по довідці № 28/84 від 16.12.2019 року, оскільки неправильно вказано постанову КМУ, необхідно посилатися на постанову № 1173 від 22.08.1956 року. До загального трудового стажу не враховано період роботи з 27.03.1990 року по 11.10.1990 року, оскільки наказ на звільнення дописано іншим чорнилом, тому зазначений період потребує надання уточнюючої довідки. Період навчання з 01.09.1979 по 19.07.1982 рр. в Міському професійно - технічному училищі № 39 м. Костянтинівка за спеціальністю електрозварювальник ручного зварювання та період проходження строкової військової служби з 25.10.1982 по 23.10.1984 рр. не взято до розрахунку пільгового стажу, оскільки пільговий стаж на дату подачі заяви не підтверджений в установленому законодавством порядку (згідно наданих документів неможливо зарахувати пільговий стаж). До загального страхового стажу період навчання та період проходження строкової військової служби зараховано. З приводу вказаного у позовній заяві періоду з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді електрозварювальника та з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді електрозварювальника в СТОВ Імпульс зазначимо, що вказаний період не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки пільгові довідки або рішення Комісії у разі ліквідації підприємства за вищезазначені періоди не надано. До загального страхового стажу вищезазначені періоди роботи зараховано. Вказує на порушення строків звернення до суду.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 № 259 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 02 травня 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 451 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 20.09.2022 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом №2 частини 2 статті 114 Закону України «про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 (далі Закон №1058).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме, Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області. Відповідно до вищезазначеного Головним управлінням ПФУ у Полтавській області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах (далі Рішення) області від 27.09.2022 № 40 позивачу.

До пільгового стажу не зараховано: - період роботи з 17.12.1984 - 16.03.1990, оскільки відсутня довідка, підтверджуюча пільговий характер роботи; - період роботи з 20.02.2007 року по 18.05.2008 року, оскільки довідка № 9 від 04.02.2014 року не відповідає встановленому зразку; - період роботи з 26.07.1982 року по 22.10.1982 року по довідці № 28/84 від 16.12.2019 року, оскільки неправильно вказано постанову КМУ, необхідно посилатися на постанову № 1173 від 22.08.1956 року. До загального трудового стажу не враховано період роботи з 27.03.1990 року по 11.10.1990 року, оскільки наказ на звільнення дописано іншим чорнилом, тому зазначений період потребує надання уточнюючої довідки.

Поряд із цим, період навчання з 01.09.1979 по 19.07.1982 рр. в Міському професійно - технічному училищі № 39 м. Костянтинівка за спеціальністю електрозварювальник ручного зварювання та період проходження строкової військової служби з 25.10.1982 по 23.10.1984 рр. не взято до розрахунку пільгового стажу, оскільки пільговий стаж на дату подачі заяви не підтверджений в установленому законодавством порядку. До загального страхового стажу період навчання та період проходження строкової військової служби зараховано.

Періоди роботи позивача з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді електрозварювальника та з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді електрозварювальника в СТОВ Імпульс не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки пільгові довідки або рішення Комісії у разі ліквідації підприємства за вищезазначені періоди не надано. До загального страхового стажу вищезазначені періоди роботи зараховано.

Вищезазначене підтверджується копією розрахунку стажу ОСОБА_1 .

Відповідно до копії трудової книжки сер. НОМЕР_3 (в частині спірних періодів), ОСОБА_1 працював:

- з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, звільнений у зв`язку з призовом д армії, (запис 2-3);

- з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури (запис 5-8);

- з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1» (запис 9-10);

- з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий» (запис 13-16);

- з 11 квітня 2000 року по 06 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс» (запис 17-18);

- з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт» (запис 27-28).

Також трудова книжка містить записи про період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання» з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 року (запис 1), та період служби в армії з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року (запис 4), та що підтверджується копією військового квитка сер. НОМЕР_4 та копією диплому сер. НОМЕР_5 від 19 липня 1982 року.

Відповідно до пільгової довідки №28/84 від 16 грудня 2019 року, видану Костянтинівським державним хімічним заводом зазначено про пільговий характер роботи за Списком №1 за період з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі.

Згідно пільгової довідки №9 від 11.02.2014 року, видану Колективним спеціалізованим підприємством по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за період з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт».

Відповіно до архівної довідки №01-24/310 від 12 листопада 2019 року, із додатком довідки про заробітну плату, архівних витягів, особової картки Т-2 видані трудовим архівом Костянтинівського району, зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за період з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий» (КСП «Берестовий).

Спірним питанням по даній адміністративній справі є правомірність відмови відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах та зарахуванні до пільгового стажу певних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 статті 4 КАС України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо спірних періодів роботи, що не зараховано до пільгового стажу позивача з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, оскільки пільговий стаж на дату подачі заяви не підтверджений в установленому законодавством порядку; з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, оскільки відсутня довідка, підтверджуюча пільговий характер роботи; з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий», з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», оскільки пільгові довідки або рішення Комісії у разі ліквідації підприємства за вищезазначені періоди не надано; з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», оскільки довідка № 9 від 04.02.2014 року не відповідає встановленому зразку, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом та зазначено вище, згідно записів трудової книжки позивача сер. НОМЕР_3 (в частині спірних періодів), ОСОБА_1 працював:

- з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, звільнений у зв`язку з призовом д армії, (запис 2-3);

- з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури (запис 5-8);

- з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1» (запис 9-10);

- з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий» (запис 13-16);

- з 11 квітня 2000 року по 06 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс» (запис 17-18);

- з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт» (запис 27-28).

Відповідно до пільгової довідки №28/84 від 16 грудня 2019 року, видану Костянтинівським державним хімічним заводом зазначено про пільговий характер роботи за Списком №1 за період з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі.

Згідно пільгової довідки №9 від 11.02.2014 року, видану Колективним спеціалізованим підприємством по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за період з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт».

Відповіно до архівної довідки №01-24/310 від 12 листопада 2019 року, із додатком довідки про заробітну плату, архівних витягів, особової картки Т-2 видані трудовим архівом Костянтинівського району, зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за період з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий» (КСП «Берестовий).

Відповідно суд наголошує, що трудова книжка позивача містить достатні дані для визначення зазначеного періоду в якості пільгового стажу без надання відповідних довідок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року; з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року; з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року; з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року; з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року мають бути зараховані до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо періоду навчання позивача, що не зараховано до пільгового стажу, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року №103/98-ВР передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Пунктом "д" частини третьої та частиною шостою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Так з диплому сер. Г №431919 від 19 липня 1982 року вбачається, що позивач у період з 01.09.1979 по 19.07.1982 рр. проходв начання в Міському професійно - технічному училищі № 39 м. Костянтинівка за спеціальністю електрозварювальник ручного зварювання.

Із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_3 встановлено, що з 26.07.1982 р. позивач прийнятий на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі.

Отже, судом встановлено, що після навчання у професійно-технічному навчальному закладі позивач зарахований на роботу за набутою професією, при цьому, подальший період роботи з 26.07.1982 року по 22 жовтня 1982 року повинен бути зарахований в стаж по спеціальності, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, про що вже суд зазначив вище.

Щодо зарахування періоду проходження служби в Радянській Армії, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах ,суд виходить з наступного.

Так, згідно записів військового квитка сер. НОМЕР_4 , позивач з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року проходив військову строкову службу.

Згідно частини 1статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за умови навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на момент призову на строкову військову службу.

Враховуючи те, що позивач до призову на строкову військову службу, з 26.07.1982 року працював за фахом, суд, керуючись положеннями вищенаведеного законодавства, вважає, що час проходження позивачем строкової військової служби має бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо не врахування до загального стажу періоду роботи з 27.03.1990 року по 11.10.1990 року, оскільки наказ на звільнення дописано іншим чорнилом, що не відповідає інструкції ведення трудових книжок, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача (в частині спірного періоду), останній працював з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1» (запис 9-10).

Всі перелічені записи в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати.

Суд зазначає, що УПФ не враховані положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Суд звертає увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 30 листопада 2018 року у справі №235/4179/17.

Таким чином суд приходить до висновку, що період роботи з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1» підлягає зарахуванню до загального стажу Позивача.

До спірних правовідносин суд застосовує норми матеріального права з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон № 1788 був прийнятий раніше за Закон № 1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було..

Наведене вище свідчить про протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії, оформленої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року, отже позовні вимоги є обґрунтованими.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію є формою втручання у дискреційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення (перерахунку) пенсії та визначення наявності підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (Список №2) від 20 вересня 2022 року із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м.Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання», з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року період служби в армії; до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий», з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», а також до страхового стажу періоду роботи з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1».

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно пропуску строку звернення позивача з даним позовом, суд зазначає, що частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Дійсно, цим кодексом, зокрема частиною 2 статті 122 встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

В той час, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із призначенням пенсії, не отриманої ним з вини відповідача, який призначає і виплачує пенсію, і ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначеної пенсії, тобто за минулий час. Та такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

Тому суд вважає, що у даному випадку, позивач строків звернення до суду із позовом не пропустив, оскільки, на підставі вказаного вище закону, він має право захистити своє право на отримання виплати нарахованої йому пенсії, без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Словянськ, . пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська область, м. Полтава вул. Соборності, 66, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (Список №2) від 20 вересня 2022 року із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання», з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року період служби в армії; до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий», з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», а також до страхового стажу періоду роботи з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі «Електронний суд».

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Суддя О.О. Галатіна