Справа № 140/13915/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/13915/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач2, ГУ ПФУ в Луганській області) про визнання протиправними дій відповідача2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язання відповідача1 призначити та виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (Ковельське відділення) із заявою та документами про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку. Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 22.03.2023 №59 позивачу відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання або періоду роботи в зоні радіоактивного забруднення 8 років.

Позивач з таким рішенням не погоджується, оскільки після одруження з 16.11.1985 до 30.05.1990 постійно проживала в АДРЕСА_1 . Однак зареєструвалась у с.Личини лише 10.11.1986.

Крім того, позивач вказує, що з 05.08.1985 вона працювала у Милецькому будинку інтернаті для інвалідів (село Мильці Старовижівського району) і на роботу після одруження ходила пішки з с.Личини, адже дані села знаходяться на відстані один від одного в 2 км. Село Личини Камінь-Каширського району Волинської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що її проживання в с.Личини з 16.11.1985 по 30.05.1990 підтверджується поясненнями свідків та наявним у неї посвідченням потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 31.01.1993, підстави для видачі якого є ідентичними підставам для призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому зазначає, що досягнення позивачем пенсійного віку та наявність необхідного страхового стажу для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідачем не заперечується.

З огляду на вказані підстави позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.27).

Відповідач2 у відзиві на адміністративний позов (а.с.32-35) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що періоди роботи в Мілецькому будинку-інтернаті, в колгоспі «Білинський», КСП «Білинське», СТОВ «Білинське» проходили на території с.Мільці та с.Білин Волинської області, які не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення. Тобто, періоди з 26.04.1986 по 31.07.2014 не можливо зарахувати до роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Довідкою, виданою Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області від 01.12.2022 №285, зазначено період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення ОСОБА_1 з 10.11.1986 по 30.05.1990, що складає 3 роки 6 місяців 20 днів (підстава: господарські книги 60-90 років). Згідно паспорту серія НОМЕР_2 виданого Ковельським МГВ УМВС 11.05.2000 місце проживання позивача: с.Білин, Волинської область з 31.05.1990.

Згідно аналізу документів про періоди роботи та проживання з 26.04.1986 по 31.07.1986 у ОСОБА_1 відсутній факт постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення. Отже, відсутнє право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку - 3 роки.

Враховуючи вищезазначене, за документами наданими для призначення пенсії позивач має право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 1 рік (за період проживання 3 роки 6 місяців 20 днів), тобто з 30.07.2025 та за наявності страхового стажу 31 рік.

У відзиві на позовну заяву відповідач1 у позові просив відмовити з підстав, аналогічним тим, про які зазначив відповідач2. Доводи ГУ ПФУ у Волинській області зводяться до того, що початкова величина зниження пенсійного віку позивачці не встановлена, оскільки з 26.04.1986 по 31.07.1986 на території зони гарантованого добровільного відселення вона не проживала. Згідно довідки про проживання від 01.12.2022, виданої Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, на території зони гарантованого добровільного відселення ОСОБА_1 прожила 3 роки 6 місяців 20 днів. Тому позивач має право на зниження пенсійного віку на 1 рік та відповідно призначення пенсії у 59 років за наявності відповідного страхового стажу.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач1 зазначає, що ОСОБА_1 на даний момент не має права на призначення пенсії, оскільки не досягла пенсійного віку, з якого їй може бути призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.54-56).

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянки, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого відселення у 198 р.р., що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією 21.01.1993 (а.с.11 зворот, 45, 60).

Позивач 14.03.2023, тобто у віці 56 років, звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.57).

ГУ ПФУ у Луганській області 22.03.2023 прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №59. Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку слугувала відсутність відсутність необхідного періоду проживання або періоду роботи в зоні радіоактивного забруднення 8 років. При цьому у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 8 місяців 7 днів (а.с.11, 49, 81).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон України №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Як встановлено судом, позивачу 21.01.1993 видано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорія 3 (серія НОМЕР_3 ) (а.с.11 зворот, 45, 60).

Відтак, ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до довідки Сошичненської сільської ради від 01.12.2022 №285 (а.с.43 зворот, 59) позивач проживала та була зареєстрована на території зони гарантованого добровільного відселення в період з 10.11.1986 по 30.05.1990.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт постійного проживання та постійної роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 10.11.1986 по 30.05.1990, що становить 3 роки 6 місяців 20 дні.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки в даному випадку на застосовується, оскільки з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 позивач постійно не проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, позаяк не надано доказів, що підтверджують факт проживання та роботи ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення.

Доводи позивача про те, що в період з 16.11.1985 (з моменту одруження) позивач проживала в селі Личини без реєстрації, що можуть підтвердити пояснення колишніх сусідів ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), суд відхиляє, оскільки такі особи не надавали пояснень у пенсійний орган до винесення рішення від 22.03.2023 №59 і відповідач2 при прийнятті спірного рішення не враховував їхніх свідчень.

Водночас єдиним документом, що підтверджує період проживання в зоні радіоактивного забруднення відповідно до вимог Порядку №22-1 є відповідна довідка, видана органом місцевого самоврядування (підприємством, установою, організацією), яка в даній справі не підтверджує період проживання позивача у вказаній зоні саме з 16.11.1985 по 30.05.1990.

З огляду на встановлені обставини справи суд зазначає, що ГУ ПФУ в Луганській області, приймаючи рішення від 22.03.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-XII, правомірно встановив відсутність підстав для призначення пенсії у віці 56 років.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а відтак про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій