Справа № 360/1560/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року справа №360/1560/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року (головуючий суддя І інстанції Ірметова О.В.), складеного в повному обсязі 25 липня 2022 року, у справі № 360/1560/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.02.2022 № 68 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком.

- зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачці пенсію за віком у відповідності до ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 08.02.2022, з виплатою заборгованості, яка утворилася за цей період.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 360/1560/22 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу виповнилось 55 років при наявності страхового стажу понад 25 років, що є достатнім для висновку про набуття права на пенсію за вимогами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/1560/22, однак листом року суд першої інстанції повідомив про неможливість надання справи в паперовому вигляді. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , 08 лютого 2022 року звернулась через веб портал ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі закону України «Про пенсійне забезпечення».

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням №68 від 15.02.2022, відмовив у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 посилаючись на відсутність підстав для призначення пенсії, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, пенсійним органом зазначено, що у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 року № 2148 - VIII, починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року. Позивачці на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (08.02.2022) виповнилось повних 55 років, тобто пенсійного віку вона не досягла, у зв`язку із чим, право на призначення пенсії за віком в неї відсутнє.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення Пенсійного фонду є правомірним

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно в межах апеляційної скарги та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відтак, з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З системного аналізу наведених правових норм судом зроблено висновок про те, що умовами призначення пенсії за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), є наявність декількох складових, а саме:

досягнення пенсійного віку для жінок - 60 років та

наявність страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку (з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до пенсійного органу 08.02.2022, коли їй виповнилось повних 58 років, тобто у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона не досягла пенсійного віку (60 років), що надає право на призначення пенсії за віком за нормами вказаного Закону.

Доказів того, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ні до пенсійного органу, ні до суду не надано.

Суд відхиляє твердження скаржника про те, що пенсія за віком повинна бути призначена їй у відповідності до норм статей 12, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 XI, а саме по досягненні 55 річного віку, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Особам, які не мають достатнього для призначення повної пенсії стажу роботи (стаття 12), призначаються пенсії за віком при неповному стажі в розмірі, пропорційному наявному стажу (стаття 68), але не менше соціальної пенсії (пункт "б" статті 94) (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Пунктом 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Тобто, норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є основним законом, що визначає підстави призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

З урахуванням наведеного, помилковим є твердження позивача, що призначення пенсії за віком повинно бути здійснено за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (08.02.2022), питання призначення пенсії за віком врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Суд не приймає посилання скаржника на рішення Великої палати Верховного Cуду в межах справи № 360/3611/20, оскільки спірні в ньому правовідносини стосується призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що не є тотожнім з предметом позову по даній справі, а тому не підлягає застосуванню в даній справі.

За таких обставин, рішення пенсійного органу № 68 від 15.02.2022, про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , є правомірним і підстави для його скасування, відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 360/1560/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв