Справа № 520/1873/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 р. Справа № 520/1873/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 29.08.22 по справі № 520/1873/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДПС в Харківській області, відповідач), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 13-2030 від 07.04.2021 на суму 23019,51 грн; стягнути з ГУ ДПС в Харківській області на користь ОСОБА_1 992,40 грн, як витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0-2030 від 07042021 на суму 23019, 51 грн, як такого, що прийнято щодо неіснуючого об`єкта нерухомого майна - нежитлова будівля загальною площею 531,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка була знесена, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідкою № 12 та технічним паспортом на нежитлову будівлю від 12.03.2020. Відтак, в силу положень п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування ОСОБА_1 мала бути визначена на підставі вищевказаних документів, однак контролюючим органом безпідставно відмовлено позивачу у визначенні податкового зобов`язання з урахуванням викладених обставин.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі № 520/1873/22 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 07.04.2021 на суму 23019,51 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального (ст. 67 Конституції України, пп. 266.3.2 п. 266.3, п. 266.5, п. 266.6, п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України) та процесуального (ст. 242 КАС України) права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі № 520/1873/22, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував про правомірність спірного рішення, прийнятого з урахуванням того, що зміни щодо площі нежитлових приміщень, які належать позивачу, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відбулися лише 12.03.2020 та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно 24.03.2020. А відтак, зважаючи на те, що звітним періодом є 2020 рік, у якому у січні лютому у власності позивача перебував об`єкт нерухомості нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 531,7 кв. м, нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за січень-лютий 2020 року за вказаний об`єкт нерухомості є правомірним. Зважаючи на викладене, податкове повідомлення - рішення від 07.04.2021 № 0-2030 є правомірним у частині на суму 4 185 гривень: 531,7 * 47,23/12*2 = 4 185 грн, де 531,7 загальна площа; ; 47,23 - ставка податку за 2020 рік; 2 кількість місяців оподаткування.

Пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2019 у справі № 803/1672/16 вказав, що у судів є достатньо процесуальних можливостей у випадку необхідності, для виділення з загального обсягу збільшеного грошового зобов`язання суму, яка визначена неправомірно… у випадку встановлення правомірності нарахування частини суми грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за основним платежем та можливості обрахунку розміру такої суми, суд, в силу наданих процесуальним законом повноважень, не позбавлений можливості скасувати податкове повідомлення-рішення у відповідній частині.

Позивач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Вважає, що відповідач від початку зайняв незаконну позицію щодо необхідності подвійної сплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та лише у суді апеляційної інстанції її частково змінив. Водночас, суд апеляційної інстанції на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості визначити (виділити) із загального обсягу збільшеного грошового зобов`язання суму, яка визначена неправомірно, оскільки, на думку позивача, нею повністю сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищевказане нерухоме майно, нарахований на підставі податкового повідомлення-рішення № 0-2023 від 11.08.2021. Відповідно, і відсутні підстави для застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.11.2019 у справі № 803/1672/16.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на дві нежитлові будівлі, загальною площею 531.7 кв.м., розташованих в АДРЕСА_1 , а саме: на нежитлову будівлю (плотню) літ. «А-1». загальною площею 253.7 кв.м. та нежитлову будівлю (плотню) літ. «Б-1», загальною площею 278.0 кв.м.

На підставі довідки № 12 від 12.03.2020 та технічного паспорту від 12.03.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.03.2020 було внесено зміни щодо площі нежитлових приміщень, що належать позивачу, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, у зв`язку із знесенням нежитлової будівлі літ. «А-1» у власності позивача залишилась тільки нежитлова будівля літ. «Б-1». загальною площею 278.0 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2020.

ГУ ДПС у Харківській області у відповідь на адвокатський запит було повідомлено, що відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки - нежитлову будівлю, загальною площею 531,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на суму 23019,51 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 11.08.2021 на суму 9874,46 грн щодо об`єкту нерухомості - нежитлова будівля, загальною площею 278,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 07.04.2021 №0-2030 на суму 23019,51 грн незаконним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та відсутності у ГУ ДПС в Харківській області законних підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки - нежитлова будівля загальною площею 531,7 кв.м. на суму 23 019,51 грн, оскільки у зв`язку із знесенням вказаної нежитлової будівлі літ. «А-1», у власності позивача залишилась тільки нежитлова будівля літ. «Б-1», загальною площею 278,0 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2020.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України).

Як встановлено положеннями пп. 266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Приписами пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПКУ).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до листа ГУ ДПС в Харківській області від 23.12.2021 № 58469/6/20-40-24-14-26 контролюючим органом в автоматичному режимі засобами ІТС «Податковий блок» було проведено нарахування податку на нерухоме майно ОСОБА_3 за 2020 рік по наступним об`єктам нерухомого майна:

- нежитлова будівля, загальною площею 531,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 податкове повідомлення-рішення від 07.04.2021 №0-2030 на суму 23019,51 грн;

- нежитлова будівля, загальною площею 278,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 податкове повідомлення-рішення від 11.08.2021 №0-2030 в сумі 9874,46 грн.

При цьому, податковим органом вказано, що станом на 20.12.2021 згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 обліковуються 2 записи по вказаним об`єктам нежитлової нерухомості. Позивачу запропоновано внести до Державного реєстру запис про погашення об`єкта нежитлова будівля, загальною площею 531,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегією суддів встановлено, що до ГУ ДПС надійшла заява ОСОБА_1 від 16.02.2022 № б/н (вх. ГУ ДПС від 16.02.2022 № 16486/6/73), щодо проведення звірки та скасування податкового повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у зв`язку з погашенням запису та перенесенням до новоствореного розділу № 212.

Як вказує відповідач в апеляційній скарзі, на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно контролюючим органом було встановлено, що запис щодо нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 531,7 кв. м., було погашено (перенесено до новоствореного розділу № 212).

Так, на підставі довідки № 12 від 12.03.2020 та технічного паспорту від 12.03.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.03.2020 було внесено зміни щодо площі нежитлових приміщень, що належать позивачу, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, у зв`язку із знесенням нежитлової будівлі літ. «А-1», у власності позивача залишилась тільки нежитлова будівля літ. «Б-1», загальною площею 278,0 кв.м.

Отже, враховуючи дату реєстрації (24.03.2020) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змін площі нежитлових приміщень, які належали позивачу у звітному 2020 році, та знаходилися за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості (нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 531,7 кв. м) за звітний 2020 рік мало відбуватися лише за січень-лютий 2020 року.

Разом з цим, за податковим повідомленням-рішенням від 07.04.2021 № 0-2030 ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю загальною площею 531,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , за 11 місяців 2020 року у розмірі 23 019,51 грн.

Так, відповідно до розрахунку податкового зобов`язання до вказаного податкового повідомлення-рішення від 07.04.2021 № 0-2030 сума податку складає 23 019,51 грн = 531,7*47,23/12*11, де 531,7 загальна площа; 47,23 - ставка податку за 2020 рік; 11 кількість місяців оподаткування (1-2,4-12).

З наведеного слідує, що ГУ ДПС в Харківській області було безпідставно нараховано позивачу за весь 2020 рік грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке з березня 2020 року вважається знесеним та таким, що не перебуває у власності ОСОБА_1 .

Посилання контролюючого органу у відзиві на позовну заяву на відкликання податкового повідомлення-рішення від 07.04.2021 № 0-2030 не підтверджені жодними належними та допустимим доказами, а відтак судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються. Крім того, в апеляційній скарзі ГУ ДПС в Харківській області взагалі не вказує на існування таких обставин та, більше того, наполягає на частковій правомірності вказаного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів зазначає, що у випадку встановлення правомірності нарахування частини суми грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за основним платежем та можливості обрахунку розміру такої суми, суд, в силу наданих процесуальним законом повноважень, не позбавлений можливості скасувати податкове повідомлення-рішення у відповідній частині.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи, як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами частини 4 статті 9 КАС України.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 11.11.2019 у справі №803/1672/16.

З урахуванням вищенаведеного, необхідним є встановлення розміру ставки податку, яка підлягала застосуванню при визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно за січень-лютий 2020 року за об`єкт нерухомості нежитлову будівлю загальною площею 531,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначалось вище, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням міської ради, зокрема.

Відповідно до п. 5 додатку 1 рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з рішеннями Харківської міської ради XXV сесії VII скликання від 27.02.2019 № 1449/19, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:

1) будівлі готельні - 1 відсоток;

2) будівлі офісні - 1 відсоток;

3) будівлі торговельні - 1 відсоток;

4) гаражі - 0,1 відсотка;

5) виключено;

6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;

7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків;

8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Виходячи зі змісту вказаного рішення, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1% застосовується до готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів.

При цьому слід зауважити, що будівлі промисловості та виробничі будівлі відсутні у вказаному переліку об`єктів, до яких застосовується така ставка податку (1%).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.04.2021 № 0-2030 було винесено відповідачем на підставі самостійно визначеного ним грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обрахованого у зв`язку із застосуванням до належного позивачу на праві власності нежитлового приміщення ставки податку у розмірі 1%.

При цьому відповідачем не надано жодного доказу віднесення належного ОСОБА_1 нежитлової будівлі літ. 2А» (теслярна) загальною площею 531,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до будь-якої з вказаних вище категорій будівель (готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів) та ніяким чином не обґрунтовано застосування ним ставки податку у розмірі 1% до вказаної будівлі.

Колегія суддів враховує, що відповідачем не надано до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який слугував підставою для винесення оскаржуваного рішення, зокрема із зазначенням відомостей щодо цільового призначення нежитлової будівлі. Крім того, за відсутності такої інформації, контролюючий орган мав вжити заходів, спрямовані на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, а не на власний розсуд, без законного на те обґрунтування, визначати будь-яку ставку податку

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності підстав для застосування при визначенні ставки податку до об`єкту нерухомого майна (належного позивачу нежитлового приміщення) у розмірі 1% контролюючим органом ані до суду першої ані апеляційної інстанції не надано.

Відтак, за встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає неможливим врахування у даній справі висновків Верховного Суду у постанові від 11.11.2019 у справі № 803/1672/16 щодо можливості часткового визнання правомірності податкового-повідомлення рішення.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки застосовувати ставку у розмірі 1%, враховуючи відсутність у встановлених законодавством джерелах відомостей, необхідних для ідентифікації, зокрема, типу відповідного об`єкта нерухомості, що є обов`язком в даному випадку.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд. В даному випадку, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна у розмірі 1% без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися, як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено, як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, колегія суддів вважає неприйнятними доводи позивача щодо виконання ним податкового обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на сплату ним податку, нарахованого за податковим повідомленням-рішенням № 0-2030 від 11.08.2021 на суму 9847,46 грн, оскільки вказане рішення було винесено стосовно іншого об`єкту нерухомості, а не щодо спірної нежитлової будівлі загальною площею 531,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В силу ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності свого рішення належним чином не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 13-2030 від 07.04.2021 на суму 23019,51 грн, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, отже, наявні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду, судові витрати відповідно до ст.139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 по справі № 520/1873/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій