Справа № 200/1617/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

28 серпня 2023 року Справа №200/1617/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , надісланий на адресу суду через підсистему ЄСІТС Електронний суд, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він з 11 грудня 2010 року по 20 березня 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з якої був переведений до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), де проходив військову службу у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року. У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01 грудня 2015 року по 01 серпня 2021 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.

У 2021 році було надіслано заяву до військової частини НОМЕР_2 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, однак відповідачем була надана відповідь про відсутність заборгованості щодо виплати індексації грошового забезпечення перед позивачем.

У зв`язку із цим, позивачем було подано позов до Одеського окружного адміністративного суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101600403), у якому позивач просив суд:

визнати протиправними дії Військової частини щодо застосування грудня 2015 року, як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно;

зобов`язати Військову частини нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85927,84 гривень, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.03.2019 року включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4434,27 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року;

зобов`язати Військової частини нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4434,27 гривень за період з 01.03.2018 року по 20.03.2019 року включно, у сумі 56229,89 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103976168), яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103976168) залишено без змін, бездіяльність Військової частини щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року визнано протиправною. Зобов`язано Військову частину нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 .

У відповідь на заяву позивача військовою частиною НОМЕР_2 надано відповідь, в якій зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення у Державній прикордонній службі України проводиться військовою частиною з якої звільняється військовослужбовець та була позивачу проведена військовою частиною НОМЕР_1 .

Одночасно позивачем направлено заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати розрахунок виплаченої індексації грошового забезпечення при звільненні. Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, в якій зазначено, що позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця грудень 2015 року та щомісячної фіксованої індексації 623,46 грн у загальній сумі 21704,99 грн.

Проте позивач вважає, що відповідачем при встановленні місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) не враховано пункти 5 та 10-2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), як наслідок визначено неправильний базовий місяць (грудень 2015 року замість січня 2008 року) та нараховано індексацію грошового забезпечення в значно меншому розмірі.

За період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року позивачу виплачена тільки поточна індексація грошового забезпечення в сумі 7257,94 грн, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%.

Вважає, що відповідачем в порушення норм абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення не виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року у фіксованій величині 4434,27 грн в місяць на загальну суму 182153,66 грн.

При розгляді справи №420/18233/21 питання правильності застосування базового місяця в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та правильності обрахунку індексації грошового забезпечення у фіксованій величині в період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року та розмір підвищення грошового доходу позивача внаслідок підвищення посадових окладів судом не досліджувалось, дане питання визнано передчасним.

Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки вони порушують його права та охоронювані законом інтереси. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що базовий місяць, який встановлювався до 01 грудня 2015 року для обрахунку індексації, не був прив`язаний виключно до події зростання тарифних окладів працівника.

З 01 грудня 2015 року на зміну базового місяця для нарахування індексації стало впливати виключно підвищення тарифних ставок (окладів). При цьому зміна тарифних ставок в період з 01 грудня 2015 року по 01 березня 2018 року не відбувалась.

Оскільки ж в період з 01 грудня 2015 року по 01 березня 2018 року розміри тарифних окладів не змінювались, а зміна тарифних окладів, на яку посилається позивач відбулась в минулому до 01 грудня 2015 року, підстави для зміни місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») є відсутніми.

Окремо зазначив, що Порядок № 1078 ніколи не передбачав повернення до раніше встановлених «базових місяців», а передбачав лише поточну зміну «базового місяця» через зміну розмірів доходів.

Як було роз`яснено позивачу в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року у справі № 420/18233/21, аналіз положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-ХІІ дає підстави для висновку про те, що встановлення місяця підвищення (базового місяця) належить до компетенції відповідного суб`єкта владних повноважень. Суд не має повноважень визначати базовий місяць та суму індексації грошового забезпечення. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд не може зобов`язати відповідача визначити певний місяць як базовий (в даному випадку січень 2008 року), оскільки дане питання належить до виключної компетенції відповідача.

Суд не може брати до уваги обчислений позивачем розрахунок індексації (базовий місяць січень - 2008 року) в сумі 64 222,85 гривень, яка, на думку позивача підлягає виплаті, оскільки нарахування суми індексації належить до компетенції відповідача.

На основі вищевикладеного, вимога в частині зобов`язання нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням м`ясця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 64 222,85 гривень із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового, начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 та вимога щодо визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному розмірі індексації за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, не підлягає задоволенню.

Виходячи із меж заявлених вимог та їх мотивів, відсутні підстави для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, виходячи із фіксованої величини в розмірі 4 434,27грн у період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними і необґрунтованим.

Сума збільшення грошового забезпечення з 01 березня 2018 року склала 3 228,28 грн, таким чином відбулось підвищення посадового окладу. Відповідно сума можливої індексації-різниці з 01.03.2018 складає 4 463,15 - 3 228,28 = 1 234,87 грн.

Таким чином, військова частина НОМЕР_1 , перевіривши наведений позивачем розрахунок суми індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно на відповідність вимогам Порядку № 1078, та здійснивши власний розрахунок, вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає до розгляду судом.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №200/1617/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина НОМЕР_3 , виданим 16 квітня 1998 року Сокальським РВ УМВС України у Львівській області, РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Донецько-Луганським регіональним управлінням Державної прикордонної служби України 03 травня 2019 року.

ОСОБА_1 з 11 грудня 2010 року по 20 березня 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , з якої був переведений до Військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року.

У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі.

У зв`язку з цим, 18 червня 2021 року позивачем було надіслано заяву до військової частини НОМЕР_2 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 20 вересня 2019 року.

Відповідачем надано відповідь та зазначено, що заборгованості щодо виплати індексації грошового забезпечення перед позивачем немає.

Тому для вирішення спору позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо застосування грудня 2015 року, як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85927,84 гривень, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4434,27 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4434,27 гривень за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно, у сумі 56229,89 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум задоволено частково.

Визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року протиправною.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 залишено без змін.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення починаючи з 01.03.2018 року у постанові апеляційного суду зазначено наступне, :

«Доводи апелянта, що починаючи з 01.03.2018 йому належить виплата фіксованої суми індексації грошового забезпечення в розмірі 4434,27 грн. не є обґрунтованими, оскільки їх сформовано на підставі помилкового трактування абз. 4,6 п. 5 Порядку №1078 здійсненого із врахуванням, що, на думку апелянта, з 01.03.2018 року обрахунок індексації мав здійснюватися із врахуванням січня 2008 року як базового місяця.

Більш того, згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7% .

Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078). При цьому, як вбачається з особистої картки грошового забезпечення позивача за 2018 рік (а/с 23 зворот) індексація грошового забезпечення за грудень 2018 року була нарахована та виплачена позивачу.

За таких умов, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, так як право позивача в період з 01.03.2018 року по 05.03.2019 року не є порушеним, а тому захисту в даному судовому провадженні не підлягає».

З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 позивач звернувся із заявами до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 .

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 24 лютого 2023 року за вих.№11/3-38-23 надано відповідь на заяву позивача від 15 лютого 2023 року, в якій зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення у Державній прикордонній службі України проводиться військовою частиною, з якої звільняється військовослужбовець та була позивачу проведена військовою частиною НОМЕР_1 .

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2023 року за вих.№11/1344-23 надано відповідь на заяву позивача від 15 лютого 2023 року, в якій зазначено, що позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця грудень 2015 року та щомісячної фіксованої індексації 623,46 грн у загальній сумі 21 704,99 грн.

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин (звільнення позивача з військової служби), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Натомість, у постанові від 27 квітня 2023 року по справі № 420/14777/22 Верховний Суд дійшов висновку, що при зверненні працівника до суду з позовом про стягнення належної при звільненні заробітної плати (у разі порушення законодавства про оплату праці) слід застосовувати частину другу статті 233 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з військової служби. А застосування судами частини другої статті 233 КЗпП України в редакції, чинної на момент постановлення судових рішень (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Отже, на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (01 серпня 2021 згідно відомостей військового квитка, виданого на ім`я позивача), частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З огляду на викладене вище, право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком. Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Верховний Суд надаючи оцінку наявності підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, наслідком якого є закриття провадження у справі, неодноразово, зокрема у постановах від 31.03.2021 у справі № 240/6357/20, від 27.08.2021 у справі № 580/3966/20, від 15.12.2020 у справі № 804/5759/17, від 17.08.2022 у справі № 520/9008/2020 та багатьох інших, зазначав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаній постанові, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов:

тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);

наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;

набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Важливо відмітити, що предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Судом встановлено, що у даній справі №200/1617/23 позивач, після отримання нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року по справі №200/18233/21, заявив позовні вимоги:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

З аналізу складу сторін, змісту позовних вимог та підстав позовів у справах № 420/18233/21 та 200/1617/23 суд приходить до висновку про їх тотожність з огляду на наступне:

відсутня зміна матеріального змісту позовних вимог (предмету позову). Як було, так і залишилось зобов`язання нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення відповідно до норм Порядків №44 та №1078.

уточнення формулювання вимог з «фіксованої індексації» на «індексацію-різницю» не є зміною предмету позову, оскільки в абзацах 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, тобто сутність спору зберігається.

Крім того, зміна суми в новому позові не вважається зміною предмета позову.

Не вбачає суд і зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (підстави позову), і вважає, що вони співпадають з тими, що викладено в попередньому позові.

При цьому відсутність певних обставин (наприклад, щодо визначення «базового» місяця) або доповнення новими штучними обставинами (наприклад, щодо виплати індексації урахуванням раніше виплачених сум) при збереженні в ньому інших первісних обставин не є зміною підстав позову.

Спірні періоди співпадають частково, а саме у періодах з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно.

Це свідчить про те, що спір у межах цієї справи виник з приводу виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21.

З урахуванням викладеного, слід відмітити, що Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права. (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Разом з ти, доводи, викладені у позовній заяві свідчать про незгоду позивача із виконанням відповідачем - військовою частиною рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21. Та з приводу виконання даного рішення фактично спрямована вищевказана частина позовних вимог у адміністративній справі, що розглядається.

Також, суд вважає за необхідне відмітити і про наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову, що обумовлено, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, обов`язковістю судового рішення, що набрало законної сили.

При цьому, з відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень не вбачається, що позивачем у справі №420/18233/21 подавались заяви в порядку ст. 382, 383 КАС України та у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження позивачем рішень, дій, бездіяльності органу державної виконавчої служби в порядку, визначеному статтею 287 КАС України.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме в частині позовних вимог щодо:

визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 з невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового закриття провадження у справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях.

Відповідно до частини 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі №200/1617/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії в частині наступних позовних вимог щодо:

визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 з невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала постановлена та підписана 28 серпня 2023 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов