Справа № 160/12230/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
05 червня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) додаткової винагороди в розмірі 30 тисяч гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, виплата якої встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) додаткову винагороду в розмірі 30 тисяч гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, виплата якої встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , Адреса: АДРЕСА_2 ) грошової компенсації невикористаної за 2022 рік основної відпустки, невикористаної за 2022 рік та 2023 рік додаткової відпустки (учасника бойових дій), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31 січня 2023 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) грошову компенсації невикористаної за 2022 рік основної відпустки, грошову компенсацію невикористаної за 2022 рік та 2023 рік додаткової відпустки (учасника бойових дій), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31 січня 2023 року.
В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 у період з 26 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року проходив військову службу по мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 січня 2023 року №02-рс (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років).
Вказаним наказом передбачено, що щорічна основна відпустка за 2022 рік не використовувалась, грошова компенсація невикористаної додаткової відпустки (учасника бойових дій) не виплачувалась (додаткова відпустка за час проходження служби не надавалась), також вирішено виплати 30 000,00 грн. додаткової винагороди (виплата якої встановлена постановою КМУ №168 від 28.02.2022) за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року.
Відтак, ОСОБА_1 не виплачено грошову компенсацію невикористаної за 2022 рік основної відпустки, грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022, 2023 роки та 30 000,00 грн. додаткової винагороди встановленої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, у зв`язку із чим позивач через свого представника змушений звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
13 червня 2023 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надіслано ухвалу про відкриття провадження, разом з примірником позовної заяви з додатками.
Згідно частини 11 статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду.
У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
03 червня 2015 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_4 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року №2 ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини та взято на всі види забезпечення.
У період з 26 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року військовослужбовець ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 січня 2023 року №02-рс (по особовому складу), ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років).
Наказом Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 31 січня 2023 року №34, молодшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього заступника командира бойової машини-навідника оператора 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 з 31 січня 2023 року звільнено у запас на підставі пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років), виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 31 січня 2023 року.
Направлено на зарахування на військовий облік до Криничанського РТЦК та СП Дніпропетровської області.
Вислуга років у Збройних Силах - 10 місяців, пільгова - немає.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використовувалась.
Відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням заробітної плати за 2022 рік, не використана.
Додаткова відпустка як учаснику бойових дій, передбачена статтею 16-2 "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР та згідно з пунктом 3, розділу 31 порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 не надавалась, грошова компенсація не виплачувалась.
Судом встановлено, що станом на дату звернення до суду, ОСОБА_1 не виплачено: грошову компенсації невикористаної за 2022 рік основної відпустки, грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022, 2023 роки та 30 000,00 грн. додаткової винагороди.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим через представника звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Тобто, чинними станом на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правовими актами передбачено, що всі без винятку військовослужбовці отримують щомісячно додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень.
Жодних виключень, винятків, обмежень щодо виплати військовослужбовцям контрактної служби фіксованої суми додаткової винагороди положення постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року не містять.
Таким чином, у період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року відповідач був зобов`язаний нараховувати та виплачувати позивачу додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року.
Щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку (учасника бойових дій) та грошову компенсацію невикористаної основної відпустки за 2022 рік, 2023 рік, суд виходить з наступного.
03 червня 2015 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, про що видано посвідчення серії НОМЕР_4 .
За час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , крім основної відпустки, позивач мав право на додаткову відпустку, тривалістю 14 календарних днів на рік, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3351-ХІІ, статті 72 -2 Кодексу законів про працю України та статті 16-2 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до статті 4 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3351-ХІІ, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно статті 5 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3351-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
З аналізу вищевказаних норм Закону вбачається те, що ОСОБА_1 , підпадає під визначення «учасник бойових дій», а отже користується всіма соціальними гарантіями та пільгами, які надаються даній категорії осіб.
За період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач мав право на дні додаткової відпустки (за учасника бойових дій) за 2022 рік (14 днів), надання яких передбачено чинним законодавством.
Так, згідно пункту 12 частини 1 статті 12 Закону учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Крім того, відповідно до статті 77-2 Кодексу законів про працю України, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно статті 16-2 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.
В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки».
Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів від 20 серпня 2014 року №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається відповідними комісіями.
Право на отримання додаткової відпустки, як учасник бойових дій військовослужбовці набувають саме з моменту отримання статусу учасника бойових дій, який підтверджується посвідченням учасника бойових дій.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту, військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки».
Отже, з урахуванням норм чинного законодавства, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Судом встановлено, що за час проходження служби позивачем не було використано жодного дня основної відпустки за 2022 рік та додаткової відпустки за 2022, 2023 роки, що підтверджується витягом із наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 31 січня 2023 року №34.
Отже, при звільненні позивача відповідач був зобов`язаний провести з ним остаточний розрахунок за невикористану основну та додаткову відпустку (за участь у бойових діях).
Натомість, в порушення законодавства України, військова частина НОМЕР_1 не провела з позивачем остаточний розрахунок за невикористану основну та додаткову відпустку.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу грошової компенсації невикористаної основної відпустки за 2022 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки, є протиправною.
Отже, суд вважає, що належним способом захисту у даному випадку є саме зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки (учасника бойових дій) за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби - 31 січня 2023 року, із урахуванням вже виплачених сум.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для повного задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд виходить із наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , у зв`язку з чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації невикористаної основної щорічної відпустки за 2022 рік, невикористаної додаткової відпустки (учасника бойових дій) за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31 січня 2023 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку (учасника бойових дій) за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби - 31 січня 2023 року, із урахуванням вже виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене, в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник