Справа № 360/3449/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року справа №360/3449/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 р. у справі № 360/3449/21 (головуючий І інстанції В.С. Шембелян) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі- відповідач, ГУПФУ), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області 49 від 11 червня 2021 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 за 1323/21-Вих. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 19.02.2020.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року задоволено позовні вимоги, а саме, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки, суд: визнав протиправним та скасував рішення №49 від 11 червня 2021 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язав Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 54% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 за № 1323//21-Вих. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплатити заборгованість з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідач не погодившись рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що позивач перебуває на обліку відповідача з 04.10.2016 та з 04.10.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 % від суддівської винагороди працюючого судді (розмір відсотків розраховано виходячи із стажу роботи судді, який складає з 20 років 03 місяці 12 днів) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), в редакції, чинній на час виходу у відставку. На момент призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці його виплата регулювалась Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402- VIII, який набрав чинності 30.09.2016.

10.06.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, зареєстрованою в формі № 10 під № 2784, та довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 № 1323/21-Вих., виданою станом на 18.02.2020, про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Під час звернення 10.06.2021 за перерахунком на підставі довідки від 03.06.2021 № 1323/21-питання щодо визначення розміру відсотків від суддівської винагороди працюючого судді не поставало.

Оскільки після 18.02.2020 розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не змінювався, на думку відповідача, позивач не мав права на перерахунок щомісячного грошового утримання за довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 № 1323/21-Вих.

За таких обставин відповідач рішенням від 11.06.2021 № 49 відмовив позивачу в перерахунку з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 № 1323/21-Вих., виданою станом на 18.02.2020.

У позовній заяві позивач зазначив, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020. тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2- р/2020, на підставі довідки від 03.06.2021 № 1323/21-Вих. має бути здійснений, виходячи з 80% від суддівської винагороди працюючого судці.

Такий відсоток розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди працюючого судді позивач визначив, виходячи з 20 років суддівського стажу (на підставі частини 3 статті 141 Закону від 07.07.2010 № 2453-УІ (з урахуванням пункту 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016)).

Для встановлення відсоткового відношення у 80% відповідних сум грошового забезпечення, як просив позивач у позовних вимогах у справі, що розглядається, вимоги до стажу безпосередньо на посаді судді 35 років (50% за 20 років + 15 років х 2% за кожен повний рік = 80%).

Для встановлення відсоткового відношення у 54% відповідних сум грошового забезпечення, як вирішив суд І інстанції у справі № 360/3449/21, вимоги до стажу безпосередньо на посаді судді 22 роки (50% за 20 років + 2 років х 2% за кожен повний рік = 54%).

За розрахунком стажу, проведеному відповідачем (на підставі відомостей трудової книжки позивача, форми ОК-5) страховий стаж позивача складає 35 років 09 місяців 24 дні, у тому числі стаж на посаді безпосередньо судді 20 років 03 місяці 12 днів (повних 20 років). З таким розрахунком стажу безпосередньо на посаді судді погоджується і позивач на сьомій сторінці свого позову.

При цьому, у позові позивач зазначає, що враховуючи положення ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VIII та суддівський стаж позивача (20 років), з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, враховуючи приписи частини 3 статті 142 Закону №1402-VIIl, та, що стаж роботи позивача саме на посаді судді складає 20 повних років роботи, то розмір щомісячного довічного грошового утримання має складати 50 відсотків від суддівської винагороди судді. який працює на відповідній посаді, виходячи з розрахунку стажу судді. А не 54 відсотків від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 № 1323/21-Вих., та, як ухвалив суд І інстанції у Рішенні від 05.01.2022.

Також скаржник зазначає, що на теперішній час розмір суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюються виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII.

Апелянт акцентує увагу на тому, що запровадження Законом № 1402-VII правила, згідно з яким зміна складових грошового забезпечення працюючого судді є підставою для перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці покликане забезпечити єдність статусу судді у відставці зі статусом судді, який здійснює повноваження з відправлення правосуддя.

Відповідач вважає за необхідне зазначити, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 54 % від заробітної плати працюючого судді без врахування положень частини третьої статті 142 Закону № 1402-V1II, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за положенням пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII зі змінами, тобто відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково положення з різних законів.

При цьому абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Наведені норми неконституційними не визнавалась.

Скаржник зазначає, що з документами про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до відповідача надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без дати та вихідного номеру на кутовому штампі (який надавався відповідачем на виконання ухвали від 14.12.2021 у справі № 360/3449/21) за підписом в.о. голови Лисичанського міського суду Луганської області ОСОБА_2 та заступника керівника апарату Лисичанського міського суду Луганської області ОСОБА_3 . Відповідно до вказаного розрахунку позивач працював на посаді безпосередньо судді в період з 20.06.1996 по 14.10.2015 та з 15.10.2015 по 01.12.2015, отже усього стаж роботи позивача на посаді безпосередньо судді відповідно до цього подання становить 19 років 05 місяців 12 днів.

Зазначений розрахунок, який є обов`язковим додатком до Порядку 3-1, виданий Лисичанським міським судом Луганської області та не підлягає правовій рецензії зі сторони відповідача. Позивачем не надано доказів того, що ним оскаржувався зазначений Порядок 3-1.

Відповідно до наказу Лисичанського міського суду Луганської області від 03.10.2016 № З позивача відраховано зі штату Лисичанського міського суду Луганської області 03.10.2016 у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Як вбачається з довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.06.2021 № 1323/20-Вих, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області, суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 18.02.2020 складає 117922,20 грн., з яких: посадовий оклад - 69366,00 грн., доплата за вислугу років 70 % - 48556,20 грн.

Отже, у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визначення відсоткового розміру.

Також скаржник наголошує, що абзацом 4 пункту 34 розділу XII Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Отже, у випадку якщо позивач незгоден з визначенням його стажу судді він має право звернутись до суду за останнім місцем роботи із заявою про видачу оновленого розрахунку з подальшим його наданням до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На думку відповідача суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для встановлення відсоткового значення розміру щомісячного довічного утримання позивача у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні його перерахунку за заявою від 10.06.2021, починаючи з 19.02.2020.

Враховуючи наведене, вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнена з посади судді Лисичанського міського суду Луганської області у зв`язку з поданням заяви про відставку Постановою Верховної Ради України 1600-VIII від 22.09.2016 (арк. спр. 26-37).

З 04.10.2016 ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 % від суддівської винагороди працюючого судді (стаж роботи на посаді судді складає 20 років 03 місяці 12 днів).

Відповідно до розрахунку управління ПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 03.02.254449 позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% від суддівської винагороди працюючого судді, у зв`язку із зміною окладу розмір виплат з 01.01.2020 складає 42880,80 грн (арк. спр. 57).

03.06.2021 Територіальним управління Державної судової адміністрації України в Луганській області видано позивачеві довідку 1323/21-Вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода судді, що працює на відповідній посаді, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 117922,20 грн, в тому числі: посадовий оклад 69366,00 грн, доплата за вислугу років (70%) 48556,20 грн (арк. спр. 9).

10.06.2021 позивач звернулась до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 03.06.2021 1323/21-Вих (арк. спр. 53-54).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 49 від 11.06.2021 ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з тим, що після 18.02.2020 підвищення суддівської винагороди відповідно до статті 142 Закону 1402, яке б було підставою для перерахунку, не здійснювалося, тому підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці немає (арк. спр. 10).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до розрахунку Лисичанського міського суду Луганської області щодо стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання вбачається, що позивач у період: з 09.04.1981 по 26.08.1988 працювала старшим секретарем в Попаснянському районному народному суді Ворошиловградської області 07 років 04 місяці 17 днів; з 16.05.1990 по 27.07.1994 працювала завідувачем канцелярії Кіровського народного суду Ворошиловградської області 04 роки 02 місяці 11 днів; з 27.07.1994 по 19.06.1996 працювала старшим секретарем в Кіровському народному суді Ворошиловградської області 01 рік 10 місяців 22 дня; з 20.06.1996 по 14.10.2015 працювала суддею Кіровського міського суду Луганської області 19 років 03 місяці 24 дня; з 15.10.2015 по 01.12.2015 працювала суддею Лисичанського міського суду Луганської області 11 місяці 18 днів. Усього стаж роботи на посаді судді станом на 03 жовтня 2016 року становить 33 роки 09 місяців 02 дні (ар.спр.111).

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 28.02.1980 містить наступні записи щодо періодів її роботи в сфері права: 09.04.1981 26.08.1988 працювала на посаді старшого секретаря Попаснянського районного народного суду Ворошиловградської області (а.с.126-127).

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 05.02.1973 містить наступні записи щодо періодів її роботи в сфері права: 13.09.1988 16.05.1990 працювала юрисконсультом Кіровської швейної фабрики; 16.05.1990 19.06.1996 працювала завідувачем канцелярії Народного суду м. Кіровська; 20.06.1996 призначена суддею Кіровського міського суду Луганської області; 26.09.2015 переведена на роботу на посаді судді Лисичанського міського суду Луганської області; 03.10.2016 позивач була відрахована з Лисичанського міського суду Луганської області у зв`язку із поданням заяви про відставку (а.с.122-125).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У силу статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016.

За приписами ч.1 ст. 142 Закону №1402-VI, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011р. №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Частиною 4 та 5 статті 142 Закону №1402-VI передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначалось, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

За пунктом 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019р. №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Відповідно до п.24 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлений розмір посадового окладу судді, який з 1 січня 2020 року становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, визнано таким, що не відповідає Конституції України.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено наступне.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 ст.126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013).

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України».

Суд зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №160/9739/20.

Таким чином перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Аналогічний правовий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020р. по справі №620/1116/20, в якому суд зазначив, що з дня ухвалення КСУ цього Рішення Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Колегія суддів зазначила, що в позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді саме з 19 лютого 2020 року, на наступний день після ухвалення КСУ Рішення № 2-р/2020.

Тобто, у даному випадку, при перерахунку довічного грошового утримання судді слід застосовувати норму закону, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 липня 2021 року у справі №200/9113/20-а.

Суд не приймає доводи відповідача із посиланням на відсутність підстав для проведення перерахунку грошового утримання судді у відставці на підставі зазначеної довідки про розмір суддівської винагороди, оскільки Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, яким встановлено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок Крім того, ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII, передбачає, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач вийшов у відставку з посади судді до проходження кваліфікаційного оцінювання суддів і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії та рішення відповідача щодо не перерахунку позивачу (судді у відставці) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним.

Разом з тим, щодо рішення суду в частині перерахунку та виплати щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 54 % суддівської винагороди, суд зазначає наступне.

Позивач при зверненні до відповідача з відповідною заявою та у своєму позові просив здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі частини 4 статті 142 Закону №1402-VIII.

Як зазначалось, відповідно до частини 4 статті 142 Закону № 1402-VІІI, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VІІI передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вищевказана норма неконституційною не визнавалась.

Суд зазначає, що даною нормою визначені іншій підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку ніж ті з яких виходив позивач.

З урахуванням права позивача на перерахунок грошового утримання та відповідного його волевиявлення щодо перерахунку на підставі статті 142 Закону № 1402-VІІI, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми цього Закону.

При цьому, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

З матеріалів справи слідує, що предметом оскарження до суду є визнання протиправним рішення щодо відмови у проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання здійснити такий перерахунок на підставі поданої позивачем довідки.

Тобто, питання відсоткового розміру оскаржуваним рішенням пенсійного органу не вирішувалося, а, отже, суд вважає передчасним рішення суду в частині визначення відсоткового розміру суддівської винагороди для обрахунку суми довічного грошового утримання, як таке що вирішує питання на майбутнє.

Отже, перерахунок відповідачем ще не проведений, що виключає правові підстави для зазначення у резолютивній частині рішення будь-якої інформації окрім тієї, що пов`язана зі здійсненням такого перерахунку на підставі відповідної довідки.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 за № 1323//21-Вих. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплатити заборгованість з урахуванням фактично виплачених сум.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обраного судом способу захисту порушеного права з огляду на відсутність спору щодо визначення відсотку розміру суддівської винагороди.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 р. у справі № 360/3449/21 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 р. у справі № 360/3449/21 - змінити.

Змінити абзац третій резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 р. у справі № 360/3449/21 виклавши його у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Луганській області від 03.06.2021 за № 1323//21-Вих. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплатити заборгованість з урахуванням фактично виплачених сум».

У решті рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 р. у справі № 360/3449/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 30 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць