Справа № 500/713/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/713/23 пров. № А/857/10348/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року, ухвалене суддею Мандзій О.П. у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 500/713/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, які полягають у відмові в призначенні та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити (нарахувати) та виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право, як педагогічний працівник на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Таку позицію відповідач пояснює тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, якою затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, робота на посаді викладача у позашкільних закладах освіти, не дає права на пенсію за вислугу років. Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що посада заступника директора по навчальній частині, на якій позивачка працювала з 30.08.2012 року по 26.08.2015 року, також не передбачена Порядком № 909 від 04.11.1993 року, як така, що дає право на пенсію за вислугу років.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачці з 29.10.2022 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У січні 2023 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Листом від 26.01.2023 року № 258-155/Я-02/8-1900/23 відповідач повідомив позивачку, що у неї недостатньо стажу роботи, який дає право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, а тому відсутні підстави для її виплати. До такого стажу не зараховано періоди роботи:

- з 01.01.1992 року по 29.08.2012 року, через відсутність документального підтвердження, що Тернопільська музична школа №1 належить до закладів освіти;

- з 30.08.2012 року по 26.08.2015 року, оскільки Порядком № 909 від 04.11.1993 року, не передбачено посаду заступника директора по навчальній частині такою, що дає право на пенсію за вислугу років.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як передбачено п. 7-1розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно з п.5 Порядку № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій законодавство України пов`язує з наявністю у особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах, виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", будь-якого іншого виду пенсії.

Той факт, що позивачка вийшла на пенсію з посади, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, а також те, що позивачка до моменту виходу на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не отримувала будь-якого іншого виду пенсії відповідач не заперечує.

Відмовляючи позивачці у виплаті грошової допомоги, відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач послався на недостатній страховий стаж, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

До цього стажу відповідач зарахував періоди роботи позивачки з 01.09.1982 року по 26.08.1983 року, з 27.08.1983 року по 26.08.1985 року, з 04.09.1985 року по 31.12.1991 року та з 27.08.2015 року по даний час.

Однак, до цього стажу відповідач не зарахував періоди роботи позивачки з 01.01.1992 року по 29.08.2012 року у Тернопільській музичні школі № 1 на посаді викладача по класу фортепіано та концертмейстера, а також період з 30.08.2012 року по 26.08.2015 року у Тернопільській музичні школі № 1 на посаді заступника директора по навчальній частині, оскільки ці посади не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про позашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає права на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909. Посада викладача цим переліком не передбачена, однак за дорученням Кабінету Міністрів України від 06.01.1995 року № 397/21 дія зазначеної постанови поширена, в тому числі і на викладачів шкіл мистецтв без внесення змін до постанови.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі № 876/5312/17, а також у постанові від 13.02.2019 року по справі № 233/4308/17, зробила висновок, що стаж роботи викладачем та концертмейстером у дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб, у розумінні п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Отже, період роботи позивачки з 01.01.1992 року по 29.08.2012 року у Тернопільській музичні школі № 1 на посаді викладача по класу фортепіано та концертмейстера зараховується до стажу роботи, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Що стосується періоду роботи позивачки з 30.08.2012 року по 26.08.2015 року у Тернопільській музичні школі № 1 на посаді заступника директора по навчальній частині, то апеляційний суд зазначає, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 передбачена посада заступника керівника з навчальної роботи, а не заступника керівника по навчальній частині.

Так само, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963, якою затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, передбачено, що посада заступника керівника з навчальної роботи належать до категорії педагогічних працівників.

Апеляційний суд встановив, що посадова інструкція заступника директора з навчальної частини оперує назвою посади заступника директора з навчальної роботи.

Відповідно до наказу директора Тернопільської музичної школи № 1 від 27.08.2015 року № 8103 найменування посади заступник директора з навчальної частини перейменовано на заступник директора з навчальної роботи. Тому з цього числа посаду позивачки було перейменовано. На цій посаді вона працювала по 31.08.2018 року.

Це свідчить про те, що назва посади на якій працювала позивачка з 30.08.2012 року по 26.08.2015 року у Тернопільській музичні школі № 1 була невірно записана у трудовій книжці.

Апеляційний суд вважає, що відповідальність за належне і своєчасне оформлення штатних розкладів та вірне внесення в трудові книжки працівників освіти найменування посад покладається на керівників підприємств та установ і не може позбавити особу гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

Підводячи підсумок наведеного, апеляційний суд вважає, що стаж роботи позивачки з 01.01.1992 року по 29.08.2012 року у Тернопільській музичні школі № 1 на посаді викладача по класу фортепіано та концертмейстера та з 30.08.2012 року по 26.08.2015 року Тернопільській музичні школі № 1 на посаді заступника директора по навчальній частині необхідно зарахувати до страхового стажу, який дає право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Сумнів відповідача у тому, що Тернопільська музична школа № 1 належить до закладів освіти спростовується положеннями статуту Тернопільської музичної школи № 1 імені Василя Барвінського, у абз. 2 розділу 2 якого зазначено, що заклад заснований на комунальній формі власності, є позашкільним закладом початкової мистецької освіти.

Отже, станом на день досягнення пенсійного віку, позивачка працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років, з урахуванням стажу зарахованого відповідачем самостійно та судом у цій справі.

Отже, позивачка має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що передбачена п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17 та від 13.02.2019 року у справі № 233/4308/17.

Цей висновок є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року в адміністративній справі № 500/713/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Постанова складена 30.08.2023 року