Справа № 140/10774/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/10774/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАРГЕС» до Любомльської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАРГЕС» (далі ТзОВ «ТД «КАРГЕС») звернулося з позовом до Любомльської міської ради Волинської області (далі Любомльська міська рада, відповідач ) про визнання протиправним та скасування рішення Любомльської міської ради Волинської області «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок в оренду» №34/26 від 10.11.2022; зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:003:0645 та :03:003:0644 та передачу цих земельних ділянок в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАРГЕС» для будівництва під`їзної залізничної колії (лінійний об`єкт), за рахунок земель промислової забудови за межами населених пунктів Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТзОВ «ТД «КАРГЕС» звернулося до відповідача з клопотанням та необхідними документами про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:003:0645 та :03:003:0644 та передачу цих земельних ділянок в оренду ТзОВ «ТД «КАРГЕС» для будівництва під`їзної залізничної колії (лінійний об`єкт), за рахунок земель промислової забудови за межами населених пунктів Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області. Проте відповідно до рішення сесії Любомльської міської ради восьмого скликання від 10.11.2022 №34/26 міська рада вирішила не затверджувати проекти землеустрою та не передавати земельні ділянки в оренду позивачу. ТзОВ «ТД «КАРГЕС» вказує, що підставою для прийняття такого рішення (відмови) зазначено, що проекти землеустрою не відповідають вимогам будівельних норм, а саме п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території» та відсутність на засіданні необхідної кількості голосів від депутатського складу ради на підтримку рішення. Вважає, що така відмова суперечить і не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки дія п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території» не поширюється на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0645 та :03:003:0644 так як такі розташовані за межами населених пунктів Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області цільове призначення таких ділянок землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Таким чином приймаючи оскаржуване рішення відповідачем грубо порушено вимоги ч.15 ст.123 Земельного кодексу України та не вказано будь яких обґрунтованих підстав з посиланням на конкретну норму закону, яку порушив позивач при розроблені проектів землеустрою щодо відведення у користування земельних ділянок з кадастровими номерами :03:003:0645 та :03:003:0644, що свідчить про очевидну протиправність оскаржуваного рішення. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.22).

12.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 09.06.2023 №552 (а.с.108-111), у якому Любомльська міська рада заявлений позов не визнає та вважає його безпідставним. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що рішення Любомльської міської ради №34/26, яким було вирішено більшістю голосів депутатів, не затверджувати проекти землеустрою та не передавати земельні ділянки в оренду ТзОВ «ТД «КАРГЕС» для будівництва під`їзної залізничної колії було винесено 10.11.2023 в місячний термін з дня подання клопотання про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:003:0645 та :03:003:0644, а тому рішення прийнято з дотриманням встановлених строків та процедур. Також, представник відповідача звертає увагу, що відповідно до вимог пункту п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 при розміщені будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань від межі до суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менш ніж 1м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель та територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В 1.1.-25. Згідно генерального плану, затвердженого рішенням сесії від 20.04.2022 №24/5 «Про затвердження містобудівної та науково-проектної документації», дана територія буде введена в межах населеного пункту. Відповідно до схем прив`язки до геодезичних пунктів Державноїгеодезичної мережі, земельна ділянка з кадастровим номерам :03:003:0644 проходить по дотичній до виступаючої конструкції стін складу будматеріалів (відстань від кута будівлі складу до земельної ділянки :03:003:0644 відсутня), що не відповідає вимогам п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території». Згідно витягу №307927076 від 22.08.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності даний склад будматеріалів загальною площею 597,3 кв.м. номер запису про права власності 47652780, належить ТзОВ «Вест Консалтинг компані». Відтак прийняття рішення про затвердження проектів землеустрою та передачі земельних ділянок :03:003:0645 та :03:003:0644 у користування сформувати земельну ділянку для обслуговування складу будівельних матеріалів буде неможливо. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходили. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 18.08.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін (а.с.33-34).

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що рішенням Любомльської міської ради №30/18 від 30.08.2022 надано дозвіл ТзОВ «ТД «КАРГЕС» на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,1445 га для будівництва для будівництва під`їзної залізничної колії (лінійний об`єкт), за рахунок земель промислової забудови за межами населених пунктів Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області (а.с.14).

Також рішенням Любомльської міської ради №32/25 від 28.09.2022 надано дозвіл ТзОВ «ТД «КАРГЕС» на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва для будівництва під`їзної залізничної колії (лінійний об`єкт), за рахунок земель промислової забудови за межами населених пунктів Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області (а.с.15).

ФОП ОСОБА_1 на замовлення та за рахунок ТзОВ «ТД «КАРГЕС» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва під`їзної залізничної колії (лінійний об`єкт) площею 0,1000 га та аналогічний проект щодо земельної ділянки площею 0,1445 га, відомості про які було внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастрові номери: :03:003:0645 (площа 0,1000 га) та :03:003:0644 (площа 0,1445 га) (а.с.16-96).

В подальшому ТзОВ «ТД «КАРГЕС» звернулося до відповідача з клопотанням та необхідними документами про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:003:0645 та :03:003:0644 та передачу цих земельних ділянок в оренду ТзОВ «ТД «КАРГЕС» для будівництва під`їзної залізничної колії (лінійний об`єкт), за рахунок земель промислової забудови за межами населених пунктів Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області.

Рішенням Любомльської міської ради №36/26 від 10.11.2022 міська рада вирішила не затверджувати проекти землеустрою та не передавати земельні ділянки в оренду позивачу. ТзОВ «ТД «КАРГЕС» вказує, що підставою для прийняття такого рішення (відмови) зазначено, що проекти землеустрою не відповідають вимогам будівельних норм, а саме п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території» та відсутність на засіданні необхідної кількості голосів від депутатського складу ради на підтримку рішення (а.с.13).

Не погоджуючись з прийнятим рішеннями, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визнання предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

При цьому частиною десятою статті 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.04.2010 №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на етапі затвердження відповідачем, як уповноваженим органом місцевого самоврядування, розробленого позивачем проєкту землеустрою щодо відведення у її власність земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, розташованої на території Вовчинецької сільської ради Козятинського (Хмільницького) району Вінницької області.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про набуття третіми особами права власності або користування на зазначену земельну ділянку.

Отже, судом не встановлено наявності у даному випадку цивільного спору про право, а тому розгляд та вирішення цієї справи належить до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому враховуються висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц, від 30.05.2018 у справі № 127/16433/17, від 28.11.2018 у справі №820/4219/17, від 16.01.2019 у справі № 361/2562/16-а та від 22.01.2019 у справі №371/957/16-а.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Згідно частини другої статті 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами другою статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус відповідних рад визначається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР установлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на його пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, аналізуючи в сукупності норми ч. 9 ст. 118 ЗК України та ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, суд зазначає, що при вирішенні клопотання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки із земель комунальної власності, у місцевої ради виникає обов`язок розглянути таке клопотання у передбачений законом строк (протягом двох тижнів з дня отримання проєкту) і прийняти одне з наступних рішень: 1) про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність; 2) про відмову у передачі земельної ділянки у власність; 3) про залишення відповідного клопотання без розгляду.

Згідно частини 6 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно частини 15 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частинами 1, 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, за результатами розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою відповідний орган місцевого самоврядування зобов`язаний прийняти мотивоване рішення в порядку передбаченому п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В ході розгляду справи встановлено, що за наслідками розгляду клопотання позивача рішенням Любомльської міської ради №36/26 від 10.11.2022 міська рада вирішила не затверджувати проекти землеустрою та не передавати земельні ділянки в оренду позивачу. ТзОВ «ТД «КАРГЕС» вказує, що підставою для прийняття такого рішення (відмови) зазначено, що проекти землеустрою не відповідають вимогам будівельних норм, а саме п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території» та відсутність на засіданні необхідної кількості голосів від депутатського складу ради на підтримку рішення. При цьому суд враховує, що відповідачем дане рішення прийнято з дотриманням встановлених законом строків та процедури.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Водночас суд зауважує, що відповідно ч.8 ст. 186 Земельного Кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Як слідує з оскаржуваного рішення підставою для відмови в затвердженні проектів землеустрою слугувало те, що такі не відповідають вимогам будівельних норм, а саме п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території».

Так, відповідно п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12: 2019 при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань від межі до суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1 м.. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В 1.1.-25.

Водночас, відповідно до схем прив`язки до геодезичних пунктів Державної геодезичної мережі, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0644 проходить по дотичній до виступаючої конструкції стіни складу будматеріалів (відстань від кута будівлі складу до земельної ділянки :03:003:0644 відсутня), що не відповідає вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12: 2019 «Планування та забудова територій» (а.с.123).

Згідно витягу № 307927076 від 22.08.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності даний склад будматеріалів загальною площею 597,3 кв.м., номер запису про право власності 47652780, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Вест Консалтінг компані» (а.с.113)..

Відповідно до детального плану, який уточнює положення генерального плану, передбачено використання даного складу під об`єкт дорожнього сервісу і тому підлягають застосуванню будівельні норми щодо обслуговування будівлі відповідно п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12: 2019 для земель в межах населених пунктів

Відповідно п. 11 ст. 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Як встановлено судом Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Консалтінг компані» звернулось до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту детального плату територій будівництва і обслуговування складських приміщень в м. Любомль по вул. Вокзальна , 61а (а.с.114).

Рішенням Любомльської міської ради від 30.08.2022 року № 30/14 «Про надання дозволу на розробку детального плату територій» було надано дозвіл Любомльській міській раді на розробку детального плану території земельної ділянки, яку можливо використовувати для будівництва і обслуговування складу будматеріалів (а.с.115).

Даний детальний план було обговорено на громадських слуханнях 07.11.2022 на які були запрошені представники ТзОВ «Торговий дім «Каргес». В ході громадських слухань сторони дійшли згоди щодо внесення змін у детальний план території, щодо зміни конфігурації цієї ділянки для обслуговування складу будматеріалів (а.с.115-116)

18.10.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Консалтінг компані», у власності якого складу будівельних матеріалів по вулиці Вокзальна , буд. 61 а, м. Любомль, звернулось із клопотанням про затвердження детального плану території та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вулиці Вокзальна 61а, м. Любомль(а.с.119).

Рішенням Любомльської міської ради від 10.11.2022 № 34/15 було затверджено із внесеними пропозиціями «Детальний план території земельної ділянки за межами населених пунктів Любомльської міської ради з урахуванням існуючої містобудівної документації для визначення меж земельної ділянки, яку можливо використовувати для будівництва і обслуговування складу будматеріалів (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за номером запису про право власності : 47652780 від 22.08.2922) з площею 1,0800 га. (а.с.120)

Відтак, на думку суду, у разі прийняття рішення про зобов`язання затвердити проекти землеустрою та передачі земельних ділянок :03:003:0645 та :003:0644 в оренду ТзОВ «ТД «КАРГЕС», в подальшому сформувати земельну ділянку для обслуговування складу будівельних матеріалів номер запису про право власності 47652780, який розташований по вулиці Вокзальна , буд. 61 а, м. Любомль та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Вест Консалтінг компані» склад будматеріалів буде неможливо.

Відтак, суд дійшов висновку, що рішення Любомльської міської ради від 10.11.2022 № 34/26, є обґрунтованим та таким що прийнято з урахуванням усіх обставин, що мали значення, а також з дотриманням вимог ч. 15 ст. 123 ЗК України, тому повністю відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені у частині другій статті 2 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАРГЕС» до Любомльської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАРГЕС» (01004, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 20Б, офіс 21, ).

Відповідач: Любомльська міська рада Волинської області (44301, Волинська область, Ковельський район, місто Любомль, вулиця Незалежності, будинок 23 ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський