Справа № 420/10009/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа №420/10009/23

адміністративне провадження № К/990/27812/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі №420/10009/23 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденко О.С., про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

04 травня 2023 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденка О.С. від 30 березня 2023 року, винесену в рамках виконавчого провадження №61419280, про накладення штрафу на боржника Головне управління ДПС в Одеській області у загальному розмірі 10200 грн за невиконання рішення суду у справі №460/6409/19.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого пунктом 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення копії вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав і доказів поважності причин пропуску.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року, визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, позовну заяву разом з доданими документами повернуто позивачу на підставі статті 123 КАС України.

10 серпня 2023 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі №420/10009/23.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст ухвалених у цій справі судових рішень, доводи касаційної скарги та додані до неї документи, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач звернувся до суду з цим позовом із пропуском десятиденного строку звернення до суду, встановленого спеціальною нормою - пунктом 1 частиною другою статті 287 КАС України, не навів поважних причин ані у заяві про поновлення строку звернення до суду, ані у заяві про усунення недоліків, тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі статті 123 КАС України.

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказує, що рішення судів попередніх інстанцій винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, наполягаючи на тому, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), яка є спеціальною нормою.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону №1404-VIII рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Водночас пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відтак строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як установили суди попередніх інстанцій, предметом судового оскарження в цій справі є постанова про накладення штрафу на боржника від 30 березня 2023 року у виконавчому провадженні №61419280, копію якої позивач отримав 07 квітня 2023 року, а вперше оскаржив цю постанову 20 квітня 2023 року в межах адміністративної справи №420/8997/23, однак суд ухвалою від 02 травня 2023 року повернув вказану позовну заяву без розгляду у зв`язку з неусуненням її недоліків у встановлений строк.

При цьому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався тим, що з огляду на дату первісного звернення до суду - 20 квітня 2023 року, а також з урахуванням дати отримання оскаржуваної постанови - 07 квітня 2023 року, позивач порушив десятиденний строк, передбачений пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України, оскільки останнім днем подання позову до суду було 17 квітня 2023 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України, позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення копії вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав і доказів поважності причин пропуску.

На виконання вищевказаної ухвали суду першої інстанції від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, мотивована тим, що позивач при первинному зверненні до суду дотримався строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 74 Закону №1404-VIII. При цьому позивач стверджував, що саме ця норма є спеціальною і строк слід обраховувати не у календарних, а у робочих днях.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд апеляційної інстанції керувався правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 березня 2019 року у справі №920/149/18 (провадження №12-297гс18), відповідно до якого стаття 74 Закону №1404-VIII є загальною нормою по відношенню до норм процесуальних кодексів різних юрисдикцій, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що з огляду на встановлений статтею 115 Господарського процесуального України (далі - ГПК України) порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ГПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

При цьому Велика Палата Верховного Суду керувалася Рішенням Конституційного Суду України від 07 липня 1998 року №11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України), відповідно до якого термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

Суд зауважує, що висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі №920/149/18, є застосовним під час розгляду справ в порядку адміністративного судочинства (постанова Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі №440/1290/19 щодо застосування у спірних правовідносинах спеціальної норми, якою визначено порядок обчислення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою).

Отже, суди попередніх інстанцій вірно констатували, що перебіг строку звернення до адміністративного суду із цим позовом за правилами, установленими пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України, розпочався з 07 квітня 2023 року і сплинув 17 квітня 2023 року.

Водночас, позивач вперше звернувся до суду 20 квітня 2023 року в межах адміністративної справи №420/8997/23, тобто поза межами строку звернення до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, звернення до суду з пропуском установленого строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Водночас позивач ані у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду поданого разом з позовною заявою, ані у клопотанні про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, не зазначив поважних причин пропуску такого строку. Позиція позивача зводилася до суб`єктивного твердження про необхідність застосування судом строків звернення до суду, передбачених положеннями частиною п`ятою статті 74 Закону №1404-VIII, а не положеннями пункту 1 частини другої статті 287 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосував положення статті 123 КАС України, це є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі №420/10009/23.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко В.М. Соколов Л.О. Єресько