Справа № 160/19075/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №71737849 від 09.05.2023 року та №71565856 від 13.04.2023 року, стягнення моральної шкоди, -
24.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 року № Ф-109788-17 У на суму 8262,54 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження №71737849 від 09.05.2023 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження 71565856 від 13.04.2023 року;
- стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5000 грн.;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 року було роз`єднано позовні вимоги позивача та ухвалено вимоги щодо:
- визнання протиправною та скасування постанови Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження №71737849 від 09.05.2023 року;
- визнання протиправною та скасування постанови Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження 71565856 від 13.04.2023 року;
Позивач, з посиланням на ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», мотивує позовні вимоги протиправністю спірних постанов, оскільки обидві вимоги як первинно, так і в даному випадку були пред`явлені до відповідача за межами тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Між датою повернення вимог та їх повторним пред`явленням до виконання пройшло понад 3 місяці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
04.08.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не були пропущенні строки для повторного пред`явлення вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, оскільки, на думку відповідача, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не були отримані ним одразу після їх винесення, а були отримані значно пізніше та повторно подані на примусове виконання до відділу в межах передбачених чинним законодавством строків. Отже, відповідач вважає, що дії державного виконавця були направлені на виконання вимог виконавчих документів, проведені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче проввадженн».
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у відповідача перебували наступні виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1 , стягувачем Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, а саме:
- у період з 27.07.2020 по 15.12.2022 перебувало виконавче провадження №62485542 з примусового виконання вимоги №Ф-109788-17, виданої 14.02.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 8 262,54 грн.;
- виконавче провадження №71565856 з примусового виконання вимоги №Ф- 109788-17, виданої 14.02.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 8 262,54 грн.;
- у період з 06.02.2022 по 13.12.2022 перебувало виконавче провадження №68046332 з примусового виконання вимоги №Ф-109788-17/66У, виданої 03.02.2021 Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 29 526,20 грн.;
- виконавче провадження №71737849 з примусового виконання вимоги №Ф- 109788-17, виданої 03.02.2021 Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 29 526,20 грн.
13.04.2023 року Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області до відповідача була подана заява про примусове виконання рішення - вимоги №Ф-109788-17, виданої 14.02.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 8 262,54 грн.
13.04.2023 року було відкрите виконавче провадження №71565856 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 8 262,54 грн., про що складена оскаржувана постанова. Так, вказаною постановою визначено, що документ вступив у законну силу: 19.06.2020.
Також, 04.05.2023 року Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області до відповідача була подана заява про примусове виконання рішення - вимоги №Ф- 109788-17, виданої 03.02.2021 Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 29 526,20 грн.
09.05.2023 року було відкрите виконавче провадження №71737849 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 29 526,20 грн., про що складена оскаржувана постанова. Так, вказаною постановою визначено, що документ вступив у законну силу: 23.11.2021.
Не погоджуючись із винесенням постанов від 13.04.2023 року, від 09.05.2023 року, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають, серед іншого, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Частиною 1 статті 4 Закону №1404-VІІІ визначені вимоги до виконаного листа, зокрема у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до частин 1-2 статті 12 Закону №1404-VІІІ, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Суд зазначає, що відповідач першочергово в своїй діяльності керується нормами Закону №1404-VIII, який регламентує його діяльність, і не наділений повноваженнями самостійно визначати дату набрання чинності виконавчим документом, чи надавати оцінку діям посадових осіб (органу), які звернули до виконання цей виконавчий документ і зазначили дату набрання ним чинності.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Отже, датою повернення виконавчого документа є саме дата відповідної постанови, повторний строк пред`явлення рахується саме від такої дати постанови, а не від дати її отримання
При цьому, ч.6 ст.12 Закону №1404-VIII передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відтак, єдиною умовою для повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, є недодержання саме стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Позиція суду узгоджується із постановами Касаційного цивільного суду від 28.01.2021 року у справі №922/5723/14, від 26.05.2021 року у справі №541/1213/14-ц, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються судом під час вирішення наведеного спору.
Відповідно до статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону в т. ч.: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону(частини 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
З аналізу вказаних норм вбачається, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, який може бути пред`явлений до примусового виконання шляхом подання відповідної заяви стягувачем протягом трьох місяців, які обчислюються з дня набрання такою вимогою законної сили.
Суд зазначає, що визначальним для встановлення правомірності оскаржуваних у цій справі постанов про відкриття виконавчого провадження №71737849 від 09.05.2023 року та №71565856 від 13.04.2023 року, є встановлення факту дотримання одночасно як працівниками Головного управління ДПС у Чернівецькій області так і державним виконавцем процедури звернення постанови про стягнення боргу до примусового виконання, а саме, строків для такого звернення, що визначені Законом №1404-VІІІ.
Як зазначено судом раніше, не підлягає виконанню вимога про сплату боргу, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Суд також звертає увагу на те, що згідно пунктів 4, 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5), виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа (пункт 4). У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (пункт 5).
Виконавчий документ від 14.02.2020 року № Ф-109788-17 У був повернутий стягувачу 15.12.2022 року. Виконавчий документ від 03.02.2021 року № Ф-109788-17/66 У був повернутий стягувачу 13.12.2022 року.
При цьому повторно стягувач звернувся до відповідача з заявою про прийняття до примусового виконання вимоги від 14.02.2020 року №Ф-109788-17 - 27.03.2023 року, яка була отримана виконавчою службою 13.04.2023 року; з заявою про прийняття до примусового виконання вимоги від 03.02.2021 року № Ф-109788-17/66 У - 10.04.2023 року, яка була отримана виконавчою службою 04.05.2023 року.
Отже, державним виконавцем було порушено вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1404-VІІІ й відкрито виконавчі провадження за відсутності законних підстав для цього. У цій справі державний виконавець відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 цього Закону, зобов`язаний був повернути вимоги про сплату боргу (недоїмки) без прийняття до виконання.
Щодо вимоги про стягнення з Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст.1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Іншими словами, моральна шкода фізичної особи визначається через страждання. Страждання - це негативна для людини емоція, змістом якої є біль, мука, тривога, переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. Які саме дії викликають страждання - чинне законодавство не зазначає, обмежуючись лише загальною вказівкою на їхню протиправність. Поміж тим, за практикою Європейського Суду з прав людини обставинами, які беруться до уваги як такі, що заподіюють моральну шкоду, зокрема є: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на членів сім`ї; психічне напруження; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається із таким позовом.
Позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів того, що державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) йому завдано душевних чи інших страждань, в чому вони знайшли своє відображення, як вплинули на нього.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем не доведено суду правомірності прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №71737849 від 09.05.2023 року та №71565856 від 13.04.2023 року, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанови Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження 71565856 від 13.04.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження №71737849 від 09.05.2023 року.
В задовленні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя В.В. Кальник