Справа № 353/191/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 353/191/23 пров. № А/857/9183/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області,

на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2023 року (суддя Луковкіна У.Ю., час ухвалення 10:20 год., місце ухвалення м.Тлумач, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №353/191/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капрала поліції Радуляка Михайла Михайловича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області,

про визнання незаконною і скасування постанови,

встановив:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів Інспектора роти №3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капрала поліції Радуляка Михайла Михайловича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати незаконною та скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капрала поліції Радуляка М.М. ЕАС №6626342 від 03.03.2023 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за порушення ч.3 ст.121 КУпАП.

Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції подали відзив на позовну заяву, просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.05.2023 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6626342 від 03.03.2023 року, винесену інспектором роти №3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капралом поліції Радуляком Михайлом Михайловичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач УПП в Чернівецькій області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для цієї справи з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 03.03.2023 винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення, а адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 3 статті 121 КУпАП. З цього приводу зауважує скаржник, що як встановлено згаданою нормою, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У відповідності до п.31.3.6 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Обов`язковий технічний контроль кожні два роки проходять транспортні засоби, зокрема легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, якщо строк їх експлуатації перевищує два роки. Апелянт вважає безпідставними покликання позивача та висновки суду першої інстанції про те, що транспортний засіб не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, оскільки факт реєстрації транспортного засобу на юридичну особу свідчить про використання цього транспортного засобу у його господарській діяльності з метою отримання прибутку. Ба більше, на відеозаписі зафіксовано перевезення Позивачем пасажира під час експлуатації транспортного засобу, який підпадає під проходження обов`язкового технічного контролю. Також вважає апелянт, що працівники органів Національної поліції не можуть виступати відповідачем у вказаній категорії справ, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.05.2023 повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Позивач подала заяву про розгляд апеляційної скарги за її відсутності. Від відповідача заяв та клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

03.03.2023 року інспектором роти №3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капралом поліції Радуляком М.М. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6626342, якою накладено штраф у розмірі 340 грн (а.с. 27).

За змістом вказаної постанови, ОСОБА_1 03.03.2023 року о 22 год. 32 хв. в с. Атаки, дорога Н-03, керувала транспортним засобом марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушила ст.35 Закону України «Про дорожній рух», п.31.3.б ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП.

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 31.3.б ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною третьою статті 121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з наведених вище правових норм, у разі не проходження обов`язкового технічного контролю настає адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем пункту 31.3 «б» Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, повинен був надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №338/126/17.

При цьому, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 03.03.2023 року о 22 год. 32 хв. в с. Атаки, дорога Н-03, керувала транспортним засобом марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушила ст.35 Закону України «Про дорожній рух», п.31.3.б Правил дорожнього руху.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано оптичний диск, який містить файл із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який здійснювався під час процесу розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також на відео зафіксовано факт перевезення пасажира.

Статтею 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про дорожній рух», технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями ст.35 Закону України «Про дорожній рух». Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

В той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Аналіз положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Тобто, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у постановах від 17.10.2019 у справі №678/483/17 та від 08.07.2020 у справі №731/186/17.

Відповідно до пп.15 п.2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137 (далі - Порядок), транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку це транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.

Згідно зі статтею 29 Закону України від 05.04.2001 року №2344-III «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Для віднесення автомобіля до об`єкту обов`язкового технічного огляду слід використовувати термінологію, що наведена у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.07.1997 року (далі - Правила).

Пунктом 1 цих Правил визначено порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

За змістом пункту 7 Правил дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються: транспортними засобами спеціального призначення; транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації; службовими легковими автомобілями; транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку.

Під господарською діяльністю в Господарському кодексі України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (стаття 3 ГК України).

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-III «Про автомобільний транспорт», транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Отже, нормами чинного законодавства врегульовано порядок перевезень пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

З матеріалів справи видно, що автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, належить ТзОВ «Сервісний центр», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 21.03.2018 року (а.с. 6).

Відповідно до копії договору оренди транспортних засобів, укладеного між ТзОВ «Сервісний центр» та ПрАТ «Натурфарм» 01.01.2023 року, копії Додатку №1 та Акту приймання-передачі до нього, автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , переданий в строкове платне користування ПрАТ «Натурфарм» для використання у господарській діяльності (а.с. 11-16).

ОСОБА_1 з 13.12.2019 року прийнята на посаду менеджера з адміністративної діяльності у ПрАТ «Натурфарм», що підтверджується копією наказу №106-к від 12.12.2019 року (а.с. 17).

08.05.2020 року ПрАТ «Натурфарм» передало ОСОБА_1 на відповідальне зберігання легковий автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору відповідального зберігання (а.с. 18-20).

Згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності ТзОВ «Сервісний центр» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі комп`ютерів, інші види освіти, н.в.і.у., спеціалізована медична практика, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, організація будівництва будівель.

Також згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 11.01.2019 року видами діяльності ПрАТ «Натурфарм» є змішане сільське господарство, оптова торгівля парфумними та косметичними товарами, оптова торгівля фармацевтичними товарами, загальна медична, практика дослідження та екперементальні розробки у сфері інших природних і технічних наук, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с. 7-10).

Тобто, транспортний засіб, яким керувала позивач, є службовим автомобілем. У той же час такий автомобіль не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, оскільки відповідачами суду не надано і в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач, як найманий працівник ПрАТ «Натурфарм», здійснювала перевезення пасажирів або вантажів та отримувала за це плату. Вказаний транспортний засіб є легковим автомобілем та використовується позивачем на підставі договору відповідального зберігання на власний розсуд.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом першої інстанції слушно звернуто увагу, що інспектором поліції при складанні постанови не були належним чином зібрані та досліджені докази, передбачені ст.251 КУпАП. Крім цього, оскаржувана постанова, в порушення ст.283 КУпАП, не містить посилань на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, апеляційний суд враховує, що матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і відповідачем у справі таких доказів не надано.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.3 ст.121 КУпАП, а отже оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6626342 від 03.03.2023 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відносно доводів апеляційної скарги про залучення у справу інспектора поліції як неналежного відповідача, колегія суддів враховує, що статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

У розглядуваній адміністративній справі належним відповідачем є Управління патрульної поліції в Чернівецькій області. Наявність у цій справі співвідповідача інспектора поліції Радуляка М.М. не призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до статті 317 КАС України не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Загалом доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суд першої інстанції врахував наявні у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях позивача порушень Правил дорожнього руху, які стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області залишити без задоволення.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2023 року в адміністративній справі №353/191/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капрала поліції Радуляка Михайла Михайловича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про визнання незаконною і скасування постанови залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови суду складено 30.08.2023 року