Справа № 500/3352/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3352/23 пров. № А/857/12475/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Улицького В.З.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

представника позивача Кривенький І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Тернопільської міської ради на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року (постановлену головуючим суддею Баб`юк П.М. у м. Тернопіль) з питань забезпечення адміністративного позову у справі № 500/3352/23 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «МЖК ІрЛАГА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Ірлага» до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 692 від 14.06.2023.

Разом з позовною заявою до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про забезпечення позову в даній адміністративній справі шляхом зупинення дії та виконання рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 692 від 14.06.2023.

Заява про забезпечення позову в даній адміністративній справі мотивована тим, що внаслідок неможливості використання прибудинкової території офісного центру «Добробуд» для паркування транспортних засобів, власниками та орендарями офісних приміщень офісного центру «Добробуд», було встановлено за власні кошти, технічний засіб регулювання дорожнього руху - шлагбаум при в`їзді на прибудинкову територію офісного центру вул. Микулинецька, 3А у м. Тернополі.

14.06.2023 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради було прийнято рішення № 692 «Про усунення порушень у сфері благоустрою», яким вирішено: «провести роботи з демонтажу технічного засобу регулювання дорожнього руху - шлагбаума, у кількості 1 (однієї) од., який влаштовано біля будинку №3A на вул. Микулинецькій, власника якого не встановлено».

Позивач вважає, що конкретному випадку наявні очевидні ознаки протиправності рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №692 від 14.06.2023, посилаючись на те, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками, тому відповідач не має жодного законного права втручатися у право користування власниками офісних приміщень прибудинковою територією і їхнього права на обмеження доступу до прибудинкової території сторонніх осіб шляхом встановлення шлагбаума при в`їзді на прибудинкову територію.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що існує небезпека матеріальної та моральної шкоди і порушить його права на користування прибудинковою територією та обмеження доступу на прибудинкову територію сторонніх осіб до ухвалення рішення по даній справі, оскільки оскаржуване рішення надає можливість демонтувати шлагбаум за адресою вул. Микулинецька, 3А у м. Тернополі, який був встановлений за власні кошти власниками та орендарями офісних приміщень офісного центру «Добробуд».

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 заяву Дочірнього підприємства «МЖК ІрЛАГА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Ірлага» про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 692 від 14.06.2023 «Про усунення порушень у сфері благоустрою» до набрання законної сили рішенням у справі № 500/3352/23.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, зупинення дії рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 692 від 14.06.2023 «Про усунення порушень у сфері благоустрою» до набрання законної сили рішенням у справі № 500/3352/23, суд вважав належним видом забезпечення позову.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційні скарзі покликаються на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести ухвалу про відмову в задоволенні заяви забезпечення позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що матеріали справи свідчать про відсутність підтверджених належними і допустимими доказами у справі загроз правам, свободам та інтересам заявника, які б потребували вжиття заходів забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Також, колегія суддів зазначає, що зазначені підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Крім цього, відповідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім цього, у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Згідно з Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з цим заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Тому, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи заявника переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що власниками та орендарями офісних приміщень офісного центру «Добробуд», було встановлено технічний засіб регулювання дорожнього руху - шлагбаум при в`їзді на прибудинкову територію офісного центру «Добробуд» вул. Микулинецька, 3А у м. Тернополі.

В подальшому рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 692 від 14.06.2023 «Про усунення порушень у сфері благоустрою» вирішено «Постійно діючій робочій групі, яка створена рішенням виконавчого комітету від 07.04.2015 № 276 «Про створення постійно діючої робочої групи» в 20-денний термін з дня прийняття даного рішення організувати та провести роботи з демонтажу технічного засобу регулювання дорожнього руху - шлагбаума, у кількості 1 (однієї) од., який влаштовано біля будинку № ЗА на вул. Микулинецькій, власника якого не встановлено».

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що першої інстанції не навів жодних очевидних ознак протиправності рішення, дія якого зупинена оскарженою ухвалою суду.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що проведення робіт по демонтажу шлагбауму завдасть значних збитків чи шкоди заявнику чи потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.

Ба більше, не підтверджені будь-якими доказами, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків для його господарської діяльності. Не зазначив суд першої інстанції також, на підставі яких саме доказів визнано підтвердженими доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача.

Отже, на переконання колегії суддів, позивач не довів необхідність вжиття застосованих судом заходів забезпечення позову з урахуванням положень ч. 2 ст. 150 КАС України, застосовані заходи є такими, що суперечать приписам ч. 2 ст. 151 КАС України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в даній справі.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задовольнити.

Скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року з питань забезпечення адміністративного позову у справі № 500/3352/23 та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви Дочірнього підприємства «МЖК ІрЛАГА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Ірлага» про вжиття заходів забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 30 серпня 2023 року