Справа № 420/10283/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 серпня 2023 року

м. Київ

справа №420/10283/21

адміністративне провадження № К/990/28982/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 травня 2023 року у справі №420/10283/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_4 , старшого офіцера відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання дій протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_4 , старшого офіцера відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 шляхом резолюції викладеної на титульному аркуші матеріалів службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» шляхом відповідного запису в акті службового розслідування;

- визнати протиправними дії тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_4 щодо видання наказу від 17 травня 2021 року № 413 «Про результати службового розслідування» та притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність»;

- визнати протиправними дії старшого офіцеру відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії Військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_5 щодо проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 упереджено та не об`єктивно шляхом порушення приписів та положень Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, а саме в акті службового розслідування не зазначено (відсутня інформація) про: а) не задоволення клопотань ОСОБА_1 щодо приєднання до матеріалів службового розслідування копій документів (рапортів та інших); б) не зазначені мотиви відхилення клопотань ОСОБА_1 щодо приєднання до матеріалів службового розслідування копій документів (рапортів та інших); в) не встановлено та не досліджено наявність пом`якшуючих обставин; г) не проведено огляд місця події; д) не зазначено та не надано оцінки поданих ОСОБА_1 письмових доказів, що спростовують його вину;

- скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_4 від 17 травня 2021 року № 413 «Про результати службового розслідування»;

- скасувати дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», яке накладене наказом від 17 травня 2021 року № 413 «Про результати службового розслідування» тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_4 ;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 генерал майора ОСОБА_2 внести зміни у наказ, який видано в червні 2021 року «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у квітні 2021 року» стосовно позбавлення ОСОБА_1 100% грошової премії у зв`язку оголошенням дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність»;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 генерал майора ОСОБА_2 нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 премії за травень 2021 року Військовою частиною НОМЕР_2 в максимальному розмірі, оскільки Військова частина НОМЕР_2 виконує функції розпорядника грошового та інших видів забезпечення Військової частини НОМЕР_3 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості співвідповідачів - Військову частину НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 .

21 січня 2022 року позивачем подана заява про уточнення позовної вимоги № 8, а саме позивач просив: зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 генерал майора ОСОБА_3 нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 премії за травень 2021 року Військовою частиною НОМЕР_2 в розмірі: 2233,98 грн. тому, що Військова частина НОМЕР_2 виконує функції розпорядника грошового та інших видів забезпечення Військової частини НОМЕР_3 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_4 від 17 травня 2021 року № 413 «Про результати службового розслідування», яким накладено на начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене п. «ґ» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, - «попередження про неповну службову відповідність». Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2021 року № 469 «Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби в травні 2021 року» в частині виплати премії у зменшеному розмірі за травень 2021 року підполковнику ОСОБА_1 , начальнику служби метрології та стандартизації озброєння логістики, у розмірі 0,0 відсотків. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 премії за травень 2021 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 травня 2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року змінено, виключено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та визначено мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Військова частина НОМЕР_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 18 серпня 2023 року.

Скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник хоча і вказує на те, Верховним Судом не здійснювалися висновки щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах, які виникли у наслідок невиконання особою розпорядження про прибуття із відрядження, та одночасної подальшої відсутності на службі у певний проміжок часу, однак, в порушення вимог статті 330 КАС України, конкретного пункту частини четвертої статті 328 КАС України не зазначає.

Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Суд звертає увагу скаржника, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Водночас скаржником зазначених вимог не дотримано, зокрема, не зазначено, які саме норми права потребують такого висновку, що в свою чергу, не є належним обґрунтуванням підстав звернення до суду касаційної інстанції, у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Водночас, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Отже, посилання на відповідну підставу оскарження, визначену частиною четвертою статті 328 КАС України, має обов`язково наводитись у поєднанні із зазначенням та обґрунтуванням винятків, передбачених пунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 цього Кодексу.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що спір між сторонами стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника.

Одним з механізмів забезпечення Верховним Судом єдності судової практики є можливість виняткового (екстраординарного) касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності, у тому разі, якщо заявник належно обґрунтує, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовноїпрактики (підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення ухвалені у даній справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

Також скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Тому, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Крім того скаржником не наведено існування різної судової практики у подібних правовідносинах, яка б свідчила про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Проте, твердження скаржника про те, що справа становить виняткове значення для нього (підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України) не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.

Такі посилання скаржника мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", або "суспільний інтерес" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Водночас аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 травня 2023 року у справі №420/10283/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_4 , старшого офіцера відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання дій протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду