Справа № 803/240/16
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 803/240/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКС України у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 постановлено:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 01.02.2016.

3. Зобов`язати Луцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 податку на додану вартість в сумі 51 757 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір у розмірі 2 154,43 грн.

Постановою Львівського ААС від 28.09.2016 апеляційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 в даній адміністративній справі скасовано частково, а саме: в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 податку на додану вартість в сумі 51 757 грн, і в цій частині прийнято нову постанову - відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 51 757 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; в решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 залишено без змін.

Постановою КАС ВС від 20.06.2023 касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 у справі № 803/240/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в інший частині судові рішення залишено без змін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 прийнято справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник ГУ ДКС України у Волинській області у відзиві позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (п. 200.13 ст. 200 ПК України). Законодавець чітко визначає порядок отримання платником податку бюджетного відшкодування ПДВ.

Згідно з п. 200.23 ст. 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок (п. 200 17 ст. 200 ПК України).

Забезпечення повного та своєчасного надходження до Державного бюджету податків, зборів та інших доходів належить до повноважень органів ДПС України. Органи Казначейства здійснюють виключно контроль за бюджетними повноваженнями при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань, проведені платежів та веденні обліку всіх надходжень, що належать державному та місцевим бюджетам.

Представник ГУ ДПС України у Волинській області у відзиві позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що позивачем придбано у ТОВ «Кондор-Авто» легковий автомобіль «Skoda Octaviа» на загальну суму (з ПДВ) 220 600,00 грн, проте в порушення пп. «а» п. 198.5 ст. 198 ПК України занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 36 767,00 грн так як до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення податку на додану вартість по транспортних засобах, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Також платником податків не підтверджено використання та списання у перевіряємому періоді пального, придбаного в Україні в кількості 6 118,52 л та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року на суму 14 990,37 грн податку на додану вартість за рахунок включення вартості пального (дизельного пального), придбаного в ТОВ «Синергія 1999».

Представник відповідача зазначила, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення податку на додану вартість по транспортних засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподаткованих операціях. Вважає, що судом не було взято до уваги не використання приватним підприємцем в оподаткованих операціях даного легкового автомобіля.

28.08.2023 на виконання ухвали суду від 04.07.2023 позивачем надано докази сплати сум ПДВ з операцій з придбання автомобіля та пального відповідно до позиції КАС ВС, викладеній в постанові Верховного Суду від 20.06.2023. Позивач позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2016 № підтримав повністю та просив задовольнити.

Щодо позовної вимоги зобов`язання вчинити дії (надати висновок до ГУ ДКС України у Волинській області) від зазначеної вимоги позивач відмовився.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що в період з 13.01.2016 по 18.01.2016 Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2015 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося в жовтні 2015 року. За результатами перевірки складено Акт від 19.01.2016 №116/17-03/.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем пп. «а» п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 «б» ст.200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2015 року на суму 51757 грн. Такі висновки податкового органу обґрунтовуються тим, що ФОП ОСОБА_1 придбано у ТзОВ «Кондор-Авто» легковий автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220600 грн, проте в порушення пп. «а» п.198.5 ст.198 ПК України занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 36767 грн так як до податкового кредиту можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях. Також платником податку не підтверджено використання та списання за перевірений період пального, придбаного в Україні в кількості 6118,52 л та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року на суму 14990,37 грн податку на додану вартість (6118,52 л х 14,70/6, де 14,70 грн - вартість дизельного пального).

На підставі акта перевірки від 19.01.2016 Луцька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 01.02.2016 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 51 757 грн за жовтень 2015 року та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 25 787,50 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Положеннями підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України . Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

При цьому, наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 826/18707/15.

В даній справі судом встановлено, що позивачем придбано у ТОВ «Кондор-Авто» легковий автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220 600,00 грн, проте в порушення пп. «а» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 36 767,00 грн так як до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Також платником податків не підтверджено використання та списання у перевіряємому періоді пального, придбаного в Україні в кількості 6 118,52 л та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року на суму 14 990,37 грн податку на додану вартість за рахунок включення вартості пального (дизельного пального), придбаного в ТОВ «Синергія 1999».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач придбав у ТОВ «Кондор-Авто» легковий автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220 600,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №РН-0000627 від 06.10.2015, видатковою накладною №РН-0000627 від 06.10.2015, актом прийому-передачі транспортного засобу від 06.10.2015, технічним паспортом автомобіля НОМЕР_2 від 07.10.2015 держ. номер НОМЕР_3 . Покупцем вказано саме фізичну особу-підприємця.

Наказом позивача від 06.10.2015 №1/с автомобіль «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_4 надано у використання в господарській діяльності, витрати на ПММ та обслуговування автомобіля здійснюються за рахунок коштів позивача.

У зв`язку з придбанням легкового автомобіля «Skoda Octavia» позивач включив до податкового кредиту 36 767,00 грн за видатковою накладною №РН-0000627 від 06.10.2015, що відображено в акті перевірки і не заперечується позивачем.

ГУ ДПС у Волинській області в якості підстав для зменшення суми бюджетного відшкодування та нарахування фінансових санкцій в оскаржуваному рішенні посилався на те, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення податку на додану вартість по транспортних засобах, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Також платником податків не підтверджено використання та списання у перевіряємому періоді пального, придбаного в Україні в кількості 6 118,52 л та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року на суму 14 990,37 грн податку на додану вартість за рахунок включення вартості пального (дизельного пального), придбаного в ТОВ «Синергія 1999».

Верховний Суд у постанові від 20.06.2023 в даній справі вказує, що податкова накладна, виписана за господарською операцією з придбання автомобіля в матеріалах справи відсутня. Така податкова накладна не описана в акті перевірки, на неї не посилається позивач у позовній заяві. Аналогічно, щодо придбання пального, в матеріалах справи відсутні первинні документи на таке придбання, тому суд позбавлений можливості переконатись що відповідні суми ПДВ сплачені позивачем як при придбанні автомобіля так і при придбанні пального. Суд зазначає, що визначення суми ПДВ в договорі та видатковій накладній не є підтвердженням сплати ПДВ у складі загальної вартості товару.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що придбання позивачем транспортного засобу підтверджено відповідними первинними документами, які видані та заповнені відповідно до вимог законодавства, про що не заперечує відповідач.

Разом з тим, у поданих позивачем суду документах підтверджується реальність здійснення операцій щодо придбання автомобіля у ТзОВ «Кондор-Авто» копією податкової накладної від 06.10.2015 №32 та копією платіжної інструкції від 07.10.2015 №1295; щодо придбання пального у ТзОВ «Синергія 1999» копіями податкових накладних від 16.10.2015 №390, від 26.10.2015 №620, від 16.10.2015 №369 та копіями платіжних інструкцій від 16.10.2015 №1316, від 15.10.2015 №1314, від 28.10.2015 №1348.

Відтак, здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських операцій з придбання автомобіля та пального підтверджується первинними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

Суд вважає, що висновки податкового органу, що до податкового кредиту включено податок на додану вартість по транспортних засобах, зареєстрованих на приватну особу є помилковими, ґрунтуються на припущеннях, суперечать фактичним обставинам господарських операцій, оскільки у наданих первинних документах покупцем вказано саме фізичну особу-підприємця.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що позивачем належними та допустимим доказами доведено реальний характер господарських угод, за якими в подальшому було сформовано податковий кредит з ПДВ. На підтвердження цього позивачем до суду надано належні документи бухгалтерського обліку, докази, що свідчать про придбання, оплату товару, а також подальше його використання. Обґрунтованих сумнівів щодо якості та належності цих документів у суду не виникло.

Згідно абз.2 п. 1.1 ст. 1, п. 41.1.2 ст. 41 ПК України, ним визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, в тому числі митних органів (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.

За змістом приписів ст. 109 ПК, слід вважати, що для встановлення контролюючим органом наявності порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, необхідним є встановлення вини платника податків.

Відповідно до абз.2 п. 109.1 ст. 109 ПК України, діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, установлення вини у вчиненні податкового правопорушення можливе в разі доведення цього контролюючим органом. Тобто необхідною підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення такого правопорушення є встановлення контролюючим органом у встановлених пунктом 109.3 статті 109 Податкового кодексу України випадках вини платника, яка означає, що особа мала та може дотримуватися закріплених цим кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, правил і норм.

Так, у статті 112 ПК України встановлено підстави, за яких особа вважається винною: установлення можливості дотримання особою правил і норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, але невжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Також слід мати на увазі, що Кодексом адміністративного судочинства формалізовано принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.ст.7, 8 КАС).

Цей принцип перегукується із завданнями адміністративного судочинства, відповідно до яких метою діяльності адміністративних судів є захист прав, свобод та інтересів передусім приватних фізичних та юридичних осіб. При цьому захист прав та інтересів держави або будь-яких органів державної влади в процесуальному законі не згадується. Саме цим пояснюється й опосередковано впроваджена кодексом презумпція правомірності дій приватного суб`єкта в його спорі із суб`єктом владних повноважень (ст.71 КАС).

Таким чином, згідно принципу in dubio pro tributario, у разі виникнення спору між платником податків та державою суд не може відмовити громадянину в захисті лише через сумніви в правомірності його дій. Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати «сумніви» інакше, як неспроможність контролюючого органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку.

З огляду на викладене суд вважає, що висновки відповідача про нереальність господарських операцій, оформлених між позивачем та його контрагентами на момент проведення перевірки у цій справі є спростованим судовим розглядом, також і за обставин відсутності вини ФОП ОСОБА_1 , як обов`язкової ознаки правопорушення.

Суд ураховує, що у спірних правовідносинах позивач діяв з належною обачністю та добросовісно, що виключає застосування до нього тих негативних наслідків, які визначено податковим законодавством та які було застосовано контролюючим органом в цій справі.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В даній справі відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування законності оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 243-246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 01.02.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

Відповідачі: Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, )

Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4а, )

Суддя В.В. Дмитрук