Справа № 320/6140/23
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року № 320/6140/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років, викладене у витязі з протоколу №10 від 30.11.2022 про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати йому посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 16.07.1989 по 27.12.1989 знаходився у службовому відрядженні в м. Сухумі, м. Гагри, де був задіяний для виконання різних службово - бойових задач по охороні аеропорту, служби на контрольно - перепускних пунктах, життєво-важливих об`єктах, у зв`язку з цим, позивач вважає, що він має право на набуття статусу учасника бойових дій і на нього мають поширюватись гарантії, передбачені Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Оскільки відповідач відмовив позивачу у визнанні за ним статусу учасника бойових дій, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позову не визнав, подав до суду відзив на позов. В обґрунтування заперечень зазначив, що позиції стосовно ведення бойових дій на території республіки Грузія та Абхазької Автономної Республіки у постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не має, а посилання позивача та примітку 6 до вказаної постанови є безпідставним, оскільки Грузинська Радянська Соціалістична Республіка станом на 1989 рік не може бути віднесена до території інших країн на території яких велися боові дії та куди направлялись військовослужбовціколишнього СРСР у зв`язку з тим, що до 09.04.1991 вона входила до складу СРСР. Тому, рішення комісії про відмову у визнанні позивача учасником бойових дій відповідач вважає правомірною і в задоволенні позову позивачу слід відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 16.07.1989 по 27.12.1989 ОСОБА_1 перебував у відрядженні в м. Сухумі, м. Гагри Грузинської РСР.

Так, як убачається з архівної довідки від 01.03.2018 №178, виданої Центральним архівним відділом Національної гвардії України, по архівних документаї військової частини НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у службовому відрядженні в АДРЕСА_1 в період з 16.07.1989 (наказ №167 від 15.07.1989) по 27.12.1989 (наказ №307 від 27.12.1989). Підстава: Фонд - 177, оп 1с, од.зб. 46, п. 12зв, 154.

В історичній довідці військової частини НОМЕР_1 значиться: рішенням начальника внутрішніх військ МВС СРСР батальйон був задіяний для виконання різних службово-бойових задач в м. Сухумі і м. Гагри по охороні аеропорту, служби на контрольно - перепускних пунктах, життєво-важливих об`єктах.

16.11.2022 позивач звернувся із заявою до відповідача щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

Департамент пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України, листом від 30.11.2022 повідомило позивача про те, що питання надання йому статусу учасника бойових дій буде винесено на розгляд найближчого засіднання комісії з питань роззгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни.

30.11.2022 комісія Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років за результатами розгляду заяви позивача ухвалила відмовити ОСОБА_1 у визнанні його учасником бойових дій, мотивуючи це тим, що держави, в яких велися бойові дії, зазначені в переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63, але в даному переліку не міститься територія держави та період, які зазначені в документах позивача, а інших документів, які б підтверджували участь позивача у бойових діях, він не надав.

При цьому зазначено, що перебування у службовому відрядженнф та виконання службово-бойових задач по охороні аеропорту, служби на контрольно - перепускних пунктах, життєво-важливих об`єктах на території колишнього СРСР не відноситься до проходження служби (роботи) чи перебування у відрядженні в державах де в цей період велися бойові дії і участі у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, пільги і соціальні гарантії, що їм надаються, визначені Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із статтею 5 вказаного Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 вказаного Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, що визнаються Україною місцями бойових дій у контексті визнання за особами, які брали участь подіях на територіях цих країн у певні періоди, статусу учасника бойових дій і отриманні пільг, передбачених вказаним Законом.

Проте, ані країна, ані територія, ані період, які згідно з чинним законодавством надавали б підстави відносити події, що відбувались у 1989 році на території Грузинської РСР, в яких брав участь позивач, до місць бойових дій, що визнаються Україною у зв`язку з наданням особі статусу учасника бойових дій і пільг, передбачених Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не зазначені.

Це означає, що Україна не визнає події в Грузинській РСР такими, що надають підстави для отримання статусу і пільг, передбачених Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того, пунктом 6 примітки до Переліку визначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Тобто, положення примітки 6 до Переліку щодо можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року та не названі у Переліку, поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях.

Проте, позивачем не надано довідки 10-го Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях в Грузинській РСР.

Також, у постанові від 24.06.2021 у справі №240/9932/20 Верховний Суд зазначив про те, що дія Постанови №63 поширюється тільки на: осіб миротворчого контингенту до 31 грудня 2005 року та військовослужбовців Служби безпеки і Служби зовнішньої розвідки, направлених у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей; осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та військовослужбовців внутрішніх військ МВС, які перебували 17 березня 2008 року в складі миротворчого персоналу органів внутрішніх справ на території Автономного Краю Косово (Республіка Сербія, колишня Югославія).

Обов`язковою умовою надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території інших держав.

При цьому, положення п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюються на осіб, які проходили військову службу та приймали участь в охороні громадського порядку на території республік Закавказзя.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що позивач брав безпосередню участь у бойових операціях по захисту Батьківщини на території Грузинської PCP, а надані ним документи підтверджують виконання позивачем службово-бойових задач по охороні громадського порядку, охороні кордону та об`єктів життєдіяльності населення в колишніх республіках СРСР при надзвичайних обставинах, пов`язаних з масовими антигромадськими проявами на їх території, що не є підставою для визнання його учасником бойових дій.

Суд звертає увагу позивача на те, що існує багато випадків, коли військовослужбовці збройних сил чи органів внутрішніх справ виконують завдання в особливо небезпечних місцях, де застосовується зброя і існує ризик для життя, але статус учасника бойових дій держава визнає лише за певним визначеним колом осіб, щодо певних подій, країн і періодів часу, що визначені Законом.

У цьому контексті судове рішення не може розширювати межі, визначені законом адже довільне тлумачення закону призведе до незаконного поширення пільг на більш широке коло осіб, ніж це передбачено законодавцем.

Таким чином, той факт, що позивач виконував обов`язки, пов`язані із забезпеченням громадського порядку в особливо небезпечному місці, ще не надає підстав визнання за ним статусу учасника бойових дій.

За таких обставин, суд вважає, що рішення відповідача є правомірним, а позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.