Справа № 160/15932/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
05.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просить:
- визнати протиправною солідарну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 , яка полягає у невиплаті позивачу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно);
- стягнути солідарно з військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 , на користь позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 (матеріальну шкоду) додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно) у сумі 443 333 грн 33 коп. (чотириста сорок три тисячі триста тридцять три гривні тридцять три копійки);
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, згідно положень ст. 262 КАС України.
Витребувано у відповідачів додаткові докази по справі, зокрема:
- відомості щодо проходження позивачем військової служби у спірний період, зокрема з 19.10.2022 року, включно по 01.03.2023 року, включно (накази, витяги з наказів, тощо);
- довідку про нарахування та виплату позивачу у спірний період з 19.10.2022 року, включно по 01.03.2023 року, включно, грошових коштів/грошового забезпечення, із зазначенням сум всіх складових видів грошового забезпечення;
- відомості/інформацію щодо безпосередньої участі позивача у період з 19.10.2022 року, включно по 01.03.2023 року, включно у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України (довідку, тощо);
- відомості/інформацію щодо отриманого позивачем поранення, здійсненого у спірний період (довідки ВЛК, тощо);
- відомості/інформацію про перезування позивача у спірний період на лікуванні;
- звернення позивача від 23.02.2023 року про необхідність здійснення заходів щодо соціального та правового забезпечення позивача/ виплату додаткової винагороди за спірний період;
- листи/відмови (рішення) відповідача на звернення позивача щодо спірних виплат (накази, тощо) та інші докази щодо суті спору.
13.07.2023 року представником позивача здійснено запит на інформацію щодо дати та способу направлення процесуальних документів за 10.07.2023 року.
Дніпропетровським окружним адміністративним судом на запит представника позивача від 13.07.2023 року надано відповідну запитувану інформацію.
17.07.2023 року представником позивача на електронну адресу суду подана заява про повернення відзиву на позовну заяву, як не підписаний особою, яка має право її підписувати.
18.07.2023 року відповідачем 3, Міністерством оборони України до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
20.07.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просить суд призначити справу для розгляду у порядку загального позовного провадження.
24.07.2023 року Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на електронну адресу суду долучили додаткові докази по справі.
Ухвалою суду від 26.07.2023 року витребувано у відповідачів додаткові докази по справі, зокрема:
- відомості/інформацію щодо здійснення позивачеві спірних виплат, а саме додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно);
- відомості/інформацію чи виплачувалась позивачеві (станом на 26.07.2023 року) спірна грошова допомога за період з 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно);
- відомості/інформацію про те, якщо така виплата була здійснена, зазначити про її обсяг (надати обґрунтований розрахунок таких виплат за період за 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно);
- інформацію/відомості;
- відомості/інформацію, щодо підстав, які послугували для невиплати позивачеві спірної грошової допомоги у період з 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно) та інші докази щодо суті спору.
31.07.2023 року справу передано судді Ількову для подальшого розгляду.
31.07.2023 року представником позивача подано запит на інформацію.
Дніпропетровським окружним адміністративним судом на запит представника позивача від 31.07.2023 року надано відповідну запитувану інформацію.
02.08.2023 року представником позивача подано клопотання про роз`яснення інших процесуальних прав.
02.08.2023 року представником позивача здійснено запит на інформацію.
03.08.2023 року справу передано судді Ількову для подальшого розгляду.
03.08.2023 року судом на запит/клопотання представника позивача від 02.08.2023 року надано відповідну запитувану інформацію, зокрема пам`ятку про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Також, Дніпропетровським окружним адміністративним судом на запит представника позивача від 02.08.2023 року надано відповідну запитувану інформацію.
У період з 07.08.2023 року по 27.08.2023 року, включно суддя Ільков В.В. перебував у щорічній відпустці.
14.08.2023 року представником позивача здійснено запит на інформацію.
17.08.2023 року представником позивача здійснено запит на інформацію щодо заяви від 07.08.2023 про відвід судді.
21.08.2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом на запити представника позивача від 14.08.2023 року та від 17.08.2023 року надано відповідну запитувану інформацію.
21.08.2023 року представником позивача здійснено запит на інформацію про розгляд заяви про відвід судді від 07.08.2023 року.
Також, 21.08.2023 року представником позивача здійснено запит на інформацію про отримання та реєстрацію заяви про відвід судді.
Дніпропетровським окружним адміністративним судом на запити представника позивача від 21.08.2023 року надано відповідну запитувану інформацію.
21.08.2023 року Військова частина НОМЕР_1 надали до суду відзив на позовну заяву позивача. Долучили витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
Також до відзиву відповідачем 1 було долучено клопотання про залишення позову без розгляду.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 29.08.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 25.02.2022 року (включно) по 26.03.2023 року (включно) він проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 .
Починаючи з 10.03.2022 року (включно) по 19.10.2022 року (включно) безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи, зокрема, в Херсонській області, що підтверджується копією довідки від 29.03.2023 року №1702.
19.10.2022 року під час бою отримав ВТ, вогневе осколкове поранення лівого стегна, вогнепальний перелом лівого стегна, закритий перелом кісток правої гомілки, рвану рану губи, що підтверджується копією витягу із журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_2 , та копією довідки про обставини травми (поранення, контузії, хвороби) від 01.02.2023 року за № 567.
У зв`язку з отриманим важким пораненням, починаючи із 19.10.2022 року (включно) і по теперішній час позивач перебуває на неперервному офіційному лікуванні у відповідних профільних- медичних закладах.
23.03.2023 року представником позивача до Департаменту соціального, забезпечення Міністерства обороні України було направлено відповідну заяву із копіями усіх необхідних документів, якими підтверджується право позивача на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн. через перебування на лікування.
Вказує також про те, що таку заяву в подальшому було скеровано до військової частини НОМЕР_1 до складу, якої входить військова частина НОМЕР_2 .
Листом від 13.03.2023 року № 458 повідомлено, що позивач включений до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.03.2023року №52 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, які у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають (перебували) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я» (зареєстровано в фінансово - економічний службі військової частини НОМЕР_1 за вх.№ 588/фес від 13.03.2023 року), який буде, реалізовано протягом 3 (трьох) діб після отримання військовою частиною НОМЕР_1 бюджетних асигнувань відповідного цільового призначення.
Отже, на думку позивача, у квітні 2023 року він мав би отримати додаткову винагороду збільшену до 100 000,00 гривень за період часу із 19.10.2022 року (включно) до 01.03.2023 року (включно) у сумі - 443 333,33 гривень.
Однак, вказує, що станом на кінець квітня 2023 року кошти виплачені так і не були.
Зазначає, що через свого представника звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із відповідним звернення про порушення його прав.
Позивач вказує, що станом на липень 2023 року додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн. за період часу із 19.10.2022 року, (включно) до 01.03.2023 року йому виплачено так і не було, що стало підставою для звернення позивача до суду із цією позовною заявою.
Також, позивач посилається про те, що з наведених підстав йому була заподіяна моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 2 000 000,00 гривень.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1 - ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1
Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що відповідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 567 від 01.02.2023 року, виданої на ім`я солдата ОСОБА_1 , позивач 19.10.2022 року, одержав вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення лівого надпліччя, вогнепальний відкритий перелом лівого стегна в нижній третині, закритий перелом кісток правої гомілки, рвану рану губи під час виконання бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини в районі населеного пункту Червоне - Нова Кам`янка - Суханово - П`ятихатки внаслідок обстрілу та бойового зіткнення з противником.
Також, згідно цієї в довідці, як підставою для її видачі, зазначено наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №982 від 20.11.2022 року.
За момент перебування на стаціонарному лікуванні, з урахуванням наявності вищевказаної медичної документації, з моменту отримання поранення позивачем, що мало місце 19.10.2022 року, останньому здійснювалось нарахування додаткової грошової винагороди з розрахунку 100 000 гривень на місяць, із урахуванням положень п.7 окремого Доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29, за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 , до моменту виключення зі списків такої частини, що підтверджується інформаційною довідкою про розмір нарахованих та виплачених грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди за період з 01.10.2022 року по 26.03.2023 року, а також відповіддю військової частини НОМЕР_2 № 2430 від 07.06.2023 року, наданої на ім`я начальника Південного територіального управління Військової служби правопорядку.
Відповідач 1 не погоджується із позовними вимогами позивача, вважає неналежними та необґрунтованими, з огляду на такі обставини.
У період часу з 13.11.2022 року по 17.02.2023 року, позивач перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-травматолога в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради», що підтверджується консультативним висновком спеціаліста.
У подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 91 від 26.03.2023 року, позивача виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 та направлено до нового місця служби - військової частини НОМЕР_6 .
Таким чином, вказають про те, що враховуючи наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 91 від 26.03.2023 року, яким позивача було виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 26.03.2023 року, його військова служба у військовій частині, в розумінні положень ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» була закінчена, а отже позовні вимоги, щодо стягнення будь-яких видів виплат, у тому числі додаткових, як з військової частини НОМЕР_1 так і НОМЕР_2 , після 26.03.2023 року є необґрунтованими.
Окрім того, відповідач 1 посилається на те, що згідно консультативного висновку спеціаліста лікаря-травматолога в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради», позивач, в період часу з 13.11.2022 року по 17.02.2023 року, перебував саме на амбулаторному лікуванні, що в свою чергу суперечить вимогам п.7 окремого Доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29, яким чітко визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, каліцтвом, травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я.
З огляду на викладені обставини, вважають, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення додаткової грошової винагороди за період часу з 13.11.2022 року по 01.03.2023 року, збільшеної до 100000 гривень є протиправними та необґрунтованими, оскільки позивач у вказаний період часу перебував саме на амбулаторному лікуванні, а не на стаціонарному, як то визначено п. 7 окремого Доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29.
Вважають, що за період часу перебування позивача на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 , позивачеві, з урахуванням перебування на стаціонарному лікуванні (що підтверджується виписними епікризами наданими позивачем), з дня отримання поранення було нараховано та виплачено додаткову винагороду у повному обсязі, у зв`язку із чим, позовні вимоги, щодо стягнення такої винагороди за період часу з жовтня 2022 року по лютий 2023 року є необґрунтованими та недоведеними.
Щодо стягнення моральної шкоди відповідач 1 зазначає про таке.
Відповідач 1 вказує про те, що в період часу з 19.10.2022 року по 29.04.2023 року, позивачеві було виплачено додаткову грошову винагороду в таких розмірах:
Загальна сума нарахованої та виплаченої позивачеві додаткової грошової винагороди, з урахуванням часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням складає - 220730 грн. 01 коп.
З огляду на викладені обставини, вважають позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000000 гривень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2 ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2
Ухвалою суду від 10.07.2023 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідачем 2 отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Слід вказати, що Військова частина НОМЕР_2 є структурним підрозділом - військової частини НОМЕР_1 .
21.08.2023 року Військова частина НОМЕР_1 надали до суду відзив на позовну заяву позивача. Долучили витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
V. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 3 МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ
Вказують, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира Начальника, керівника).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Накази командирів військових частин щодо виплат додаткової винагороди готуються на підставі відповідних підтверджуючих документів та рішення приймає виключно командир.
Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Тому на думку відповідача - Міністерства оборони України, позивачем не доведена протиправна бездіяльність Міністерством оборони України.
Обізнаність щодо рушень виплат позивачу не свідчить про протиправність дій Міністерства оборони України.
Щодо стягнення моральної шкоди зазначили про те, що, на їх думку, згідно позовних вимог документальних доказів моральних страждань позивач не надав.
Підстав для повернення відзиву Міністерства оборони України не встновлено.
VI. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
Ухвалою суду від 10.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до положень ст. 262 КАС України.
Також, цією ухвалою суду від 10.07.2023 року, третій особі, було запропоновано надати пояснення по справі.
Третя особа отримала вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Станом на 29.08.2023 року від третьої особи письмові пояснення по справі не надали, хоча третя особа повідомлялася судом належним чином згідно з положень КАС України, що також підтверджується матеріалами справи.
24.07.2023 року Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на електронну адресу суду долучили докази по справі, зокрема лист Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України від 29.06.2023 року за №765/4/5134, згідно якого ними було повідомлено Секретаріат про те, що в управлінні персоналу штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України за дорученням та в межах компетенції опрацьовано звернення громадянина ОСОБА_3 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в інтересах громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 щодо невиплати йому належного грошового забезпечення.
VІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
Судом встановлено, що 25.02.2022 року (включно) по 26.03.2023 року (включно) позивач перебував на службі в Збройних Силах України.
Так, згідно матеріалів справи у вказаний вище період часу позивач проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_2 .
У період з 10.03.2022 року (включно) по 19.10.2022 року (включно) позивач безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією проти України, перебуваючи, зокрема, в Херсонській області, що також підтверджується копією довідки від 29.03.2023 року №1702, яка була видана в/ч НОМЕР_2 .
19.10.2022 року під час бою позивачем було отримано ВТ, вогневе осколкове поранення лівого стегна, вогнепальний перелом лівого стегна, закритий перелом кісток правої гомілки, рвану рану губи.
Вказані обставини також підтверджуються копією витягу із журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_2 , та копією довідки про обставини травми (поранення, контузії, хвороби) від 01.02.2023 року за № 567, які містяться у матеріалах справи.
Згідно консультаційного висновку спеціаліста КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради встановлено, що наслідки травми позивача при захисті Батьківщини 19.10.2022 року у вигляді ВОСП лівого надпліччя. Вогнепальний відкритий перелом лівого стегна в н/3 (вАЗФ). Консолідований перелом кісток правої гомілки.
Рекомендації: Хода з додатковою опорою. Препарати кальцію. ЛКК амбулаторно на лікуванні у травматолога з 13.11.2022 року по 17.02.2023 року. Потребує подальшого лікування.
Згідно довідки військово-лікарської комісії №185 від 16.02.2023 року встановлено, що отримана позивачем травма, поранення - пов`язані із захистом Батьківщини (довідка від 01.02.2023 року №567).
Також, згідно цієї довідки встановлено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.
Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку з отриманим важким пораненням, у період з 19.10.2022 року по 17.02.2023 року, включно позивач перебував на офіційному лікуванні у відповідних профільних-медичних закладах, зокрема у період з 19.10.2022 року по 21.10.2022 року (стаціонарне лікування) КНП «Криворізька міська лікарня №2» КМР, у період з 21.10.2022 року по 12.11.2022 року (стаціонарне лікування) КП «Криворізька центральна районна лікарня Новопільської сільської ради», у період з 13.11.2022 року по 17.02.2023 року (амбулаторне лікування) - КП «Криворізька центральна районна лікарня Новопільської сільської ради».
У подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 91 від 26.03.2023 року, позивача виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 та направлено до нового місця служби - військової частини НОМЕР_6 .
У період з 19.10.2022 року по 29.04.2023 року позивачу було виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, в такому розмірі:
Таким чином, загальна сума нарахованої та виплаченої позивачеві додаткової грошової винагороди, за спірний період становить - 220 730,01 гривень.
Вказані обставини також підтверджуються довідкою про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.10.2022 року по 26.03.2023 року, відомостями про розподіл витрат по військовій частині НОМЕР_1 за період часу з 15.11.2022 року по 29.04.2023 року.
Судом встановлено, за період перебування позивача на лікарняному йому було здійснено виплату додаткової грошової допомоги (19.10.2022 року по 17.02.2023 року) з розрахунку 30 000,00 гривень на місяць, що також підтверджується матеріалами справи.
Не погоджуючись із сумою виплати додаткової винагороди за період часу саме з 19.10.2022 року по 01.03.2023 року, включно, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивач 23.03.2023 року через свого представника звернувся до Департаменту соціального, забезпечення Міністерства обороні України із відповідною заявою.
Вказану заяву було скеровано до військової частини НОМЕР_1 до складу, якої входить військова частина НОМЕР_2 .
Листом від 13.03.2023 року № 458 представнику позивача було повідомлено, що позивач включений до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.03.2023 року №52 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, які у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають (перебували) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я» (зареєстровано в фінансово - економічний службі військової частини НОМЕР_1 за вх.№ 588/фес від 13.03.2023 року), який буде, реалізовано протягом 3 (трьох) діб після отримання військовою частиною НОМЕР_1 бюджетних асигнувань відповідного цільового призначення.
Позивач у позові вказує, що станом на квітень 2023 року кошти виплачені так і не були у зв`язку із чим, він через свого представника звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із відповідним звернення про порушення його прав.
Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилається на те, що станом на липень 2023 року додаткову винагороду, саме збільшену до 100000,00 грн. за період часу із 19.10.2022 року, (включно) до 01.03.2023 року йому виплачено не було, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цією позовною заявою.
Також, позивач посилається про те, що з наведених підстав йому була заподіяна моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 2 000 000,00 гривень.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
VІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Пунктом 17 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), який застосовується з 24.02.2022 та доповнено згідно з наказом МО України № 98 від 01.04.2022, встановлено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Окремим дорученням Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Окреме доручення МО України № 912/в/29) з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, вимагається:
- пункт 1: під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями, бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей, здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії;
- пункт 2: на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку па місяць) в розмірах:
- 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- пункт 3, абзаци 5-7: документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бокових дій (вахтовий, навігацій но-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (У тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань;
- в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо;
- пункт 7 абзаци 1, 4-10: у?? період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
- підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини;
- у довідці обов`язково зазначати:
- військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який стримав поранення каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;
- обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва);
- підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо);
- керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 грн. за час цієї відпустки.
ІХ. ОЦІНКА СУДУ
Надаючи оцінку доводам сторін щодо наявності підстав для виплати позивачеві додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в сумі 100000 грн. за кожний повний місяць пропорційно періоду лікування після отримання травми, перебування на реабілітації за спірний період, суд зазначає про таке.
Згідно матеріалів справи, позивач 19.10.2022 року під час бою отримав ВТ, вогневе осколкове поранення лівого стегна, вогнепальний перелом лівого стегна, закритий перелом кісток правої гомілки, рвану рану губи.
Судом встановлено, що поранення позивача пов`язане з проходженням військової служби та відноситься до тяжких, що також підтверджено матеріалами справи та не спростовується учасниками справ.
Слід вказати, що вказані обставини підтверджуються копією витягу із журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_2 , та копією довідки про обставини травми (поранення, контузії, хвороби) від 01.02.2023 року за № 567, які містяться у матеріалах справи.
Таким чином, у зв`язку з отриманим важким пораненням, починаючи у період з 19.10.2022 року по 17.02.2023 року, включно позивач перебував на офіційному лікуванні у відповідних профільних-медичних закладах, зокрема у період з 19.10.2022 року по 21.10.2022 року (стаціонарне лікування) КНП «Криворізька міська лікарня №2» КМР, у період з 21.10.2022 року по 12.11.2022 року (стаціонарне лікування) КП «Криворізька центральна районна лікарня Новопільської сільської ради», у період з 13.11.2022 року по 17.02.2023 року (амбулаторне лікування) - КП «Криворізька центральна районна лікарня Новопільської сільської ради».
Суд зазначає, що вказані обставини підтверджуються вищевказаними довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), а також наявними в матеріалах справи копіями медичної документації, та не спростовуються учасниками справи.
Згідно матеріалів службового розслідування, долучених відповідачем 1 до матеріалів справи, у період часу з 19.10.2022 року по 21.10.2022 року та у період з 21.10.2022 року по 12.11.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а у період часу з 13.11.2022 по 17.02.2023, позивач перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-травматолога в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради», що підтверджується консультативним висновком спеціаліста.
Абзацом першим пункту 1 Постанови № 168 передбачено виплату додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, абзацом третім-четвертим пункту 1 Постанови № 168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, належить включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже, абзацем 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 встановлено такі умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 року № 912/в/29, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому підставою для видання такого наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
У цьому ж випадку, вищевказані умови, які необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди позивачем дотримані та підтверджуються матеріалами справи зокрема щодо обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та наявними в матеріалах справи виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, а також довідками ВЛК.
Встановлено, що у період з 19.10.2022 року по 29.04.2023 року позивачу було виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, в такому розмірі:
Вказані обставини також підтверджуються довідкою про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.10.2022 року по 26.03.2023 року, відомостями про розподіл витрат по військовій частині НОМЕР_1 за період часу з 15.11.2022 року по 29.04.2023 року.
Представник позивача звернулася до відповідачів із заявами щодо нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, тобто збільшеної до 100 000,00 гривень, однак, станом на день звернення позивача до суду такі вимоги здійснено так і не було.
Враховуючи наведене, слід дійти до висновку, що відповідачем 1,2 фактично було здійснено зменшення позивачеві суми додаткової винагороди за спірний період, що також підтверджено долученими до матеріалів справи доказами, та не спростовано відповідача 1,2, яка відповідно має були виплачена позивачеві згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно).
Отже, слід дійти до висновку, що відповідач 1,2 дійшов передчасного висновку про відмову позивачеві про включення позивача до наказів про виплату збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, передбачено у випадку наявності підтвердження належними документами зв`язку поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди саме протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема з 19.10.2022 року по 12.11.2022 року.
Тому, враховуючи наведене вище, слід дійти до висновку про задоволення позивних вимог в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення у період з 19.10.2022 року (включно) по 12.11.2022 року (включно) у розмірі по 100000 грн. пропорційно із розрахунку на відповідний місяць та в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі по 100000 грн. пропорційно в розрахунку на відповідний місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період з 19.10.2022 року (включно) по 12.11.2022 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду в цій справі.
Щодо виплати позивачу винагороди за період перебування його на амбулаторному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема з 13.11.2022 року по 17.02.2023 року, суд зазначає про таке.
У період часу з 13.11.2022 року по 17.02.2023 року, позивач перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-травматолога в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради», що підтверджується консультативним висновком спеціаліста.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 7 окремого Доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29 встановлено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, каліцтвом, травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
З огляду на викладені обставини, слід дійти висновку, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення додаткової грошової винагороди за період часу з 13.11.2022 по 01.03.2023 року, згідно вимог позивача у позовній заяві, збільшеної до 100 000 гривень є неналежними, оскільки позивач у вказаний період часу перебував саме на амбулаторному лікуванні, а не на стаціонарному, як то визначено п. 7 окремого Доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29.
У частині позовних вимог здійснених до Міністерства оборони України, також слід відмовити.
Щодо доводів відповідача 1,3 про пропуск строку звернення позивача до суду із цією позовною заявою та відповідно клопотання відповідача 1 про залишення позову без розгляду, слід зазначити про таке.
Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
При цьому, пунктом 1 глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).
Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).
Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Наведене дає суду підстави для висновку, що станом на час звернення до суду з позовною заявою, строк звернення позивача з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком.
Враховуючи наведені обставини клопотання, слід дійти до висновку про залишення клопотання представника відповідача 1 про залишення позову без розгляду через пропуск строків, без задоволення.
Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що протиправними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та неможливістю отримати належну грошову допомогу;
у душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів відносно самого позивача, оскільки відповідачами безпідставно не було виплачено належну йому грошову допомогу, згідно положень чинного законодавства, тощо.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
До того ж, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Разом з тим, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Дана правова позиція викладена у відповідності до постанов Верховного Суду від 13.04.2023 року у справі №1.380.2019.005731, від 22.01.2020 року у справі №560/798/16-а.
Водночас, зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено протиправність дій відповідача 1,2, суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок таких дій перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із такими діями відповідача 1,2, а відтак завдали йому моральної шкоди.
Що стосується її розміру, то відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №823/868/18.
Таким чином, суд з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні, дійшов висновку щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди та задоволення позовних вимог у цій частині, так як факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями відповідача 1,2, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів є підтвердженим, однак з урахуванням критерію розумності та справедливості, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди 2 000 000,00 підлягає зменшенню до 10 000,00 грн., зокрема з відповідача 1 5 000,00 грн., та з відповідача 2 5 000,00 гривень. Загальна сума шкоди 10 000,00 гривень.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Х. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги в частині порушення його прав на спірні виплати.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.
Щодо розподілу судових витрат.
Враховуючи, що позивач у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільгу щодо сплати судового збору та за подання позовної заяви судовий збір не сплачував, підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення у період з 19.10.2022 року (включно) по 12.11.2022 року (включно) у розмірі по 100000 грн. пропорційно із розрахунку на відповідний місяць.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168, у розмірі по 100000 грн. пропорційно в розрахунку на відповідний місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період з 19.10.2022 року (включно) по 12.11.2022 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду в цій справі.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 29.08.2023 року.

Суддя В.В. Ільков