Справа № 280/3681/23
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 серпня 2023 року Справа № 280/3681/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), до Головного управління Пенсійного Фонду в Черкаській області (вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1), до Головного управління Пенсійного Фонду в Черкаській області (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком, згідно зі статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 45 від 29.03.2023 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1 -р/2020 справа № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки та зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 18.03.1991 року по 01.10.1991 року, з 22.10.1991 року по 08.06.1992 року та з 28.04.2000 року по 15.02.2001 року, починаючи з 21.01.2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що набув право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII , у зв`язку з чим звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Відповідно до доданих до заяви документів страховий стаж складає 28 роки 7 місяців 14 днів, пільговий стаж по Списку № 1 з урахуванням довідок про пільговий характер робіт складає 5 років 7 місяців 26 днів. Відповідач не враховує періоди з 18.03.1991 по 01.10.1991, оскільки виправлено дату підстави зарахування на роботу та з 22.10.1991 по 08.06.1992, оскільки виправлено дату зарахування на роботу та дату підстави звільнення. Наголошує, що не має відношення до здійснення даних написів, описок та їх виправлень, а отже її права не мають бути порушені у зв`язку з халатністю відповідальної особи. Крім того, до пільгового стажу не враховано період роботи з 28.04.2000 по 15.02.2001, оскільки на думку відповідача посада в наказі про атестацію від 28.04.2000 не відповідає посаді, передбаченою Списками №1. Зазначає, довідкою від 13.09.2022 року № 125- 400 зазначено, що посада, яку займав у вказаний період дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1. Незважаючи на надані позивачем документи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 45 від 29.03.2023 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки (на думку відповідача) право на пенсію за віком позивач набуде після досягнення 55 років виходячи з положень ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що такий підхід протирічить рішенню Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Також вказує, що не зверталась до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на іншій в межах одного Закону, а вперше просила призначити пенсію за іншим Законом, котрий передбачає інші умови та підстави призначення пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

22.06.2023 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що за принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії та подані документи розглянуті ГУ ПФУ у Чернігівській області, яке прийняло рішення № 45 від 29,03.2023 щодо відмови позивачу призначити пенсію за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.Оскільки, згідно пільгової довідки від 13.09.2022 №125-400, виданої ПАТ «Елктрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», оскільки посада, вказана в наказі про атестацію від 28.04.2000 не відповідає посаді, передбаченій Списком № 1. Зміни в назві професії, зазначені в додатку № 4 до наказу про атестацію від 28.04.2000 № 186 проведено в електросталеплавильному цеху, а згідно з пільговою довідкою та трудовою книжкою позивач в період з 28.04.2000 до 15.02.2001 працював в сталеплавильному цеху. Крім того, зазначає, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 18.03.1991 до 01.10.1991, з 22.10.1991 до 08.06.1992, оскільки записи внесені з порушенням вимог Інструкції № 58 (виправлення у датах зарахування на роботу та даті підстави звільнення). Період роботи з 28.04.2000 до 15.02.2001 зараховано до страхового стажу позивача. Наголошує, що рішення про відмову в призначення пенсії позивачу було прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позовна вимога призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки, є передчасною, оскільки розрахунок пенсії не проводився, таким чином права позивача не порушено. Просить в задоволенні позову відмовити.

23.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому представник відповідача 1 заперечує проти задоволення позовної заяви з підстав аналогічних, викледеним у відзиві відповідача 2, та зазначає про те, що право на пенсію позивач набуде при дотриманні всіх умов визначених законодавством. У задоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

21 березня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В порядку екстериторіальності заяву позивача передано на розгляду до ГУ ПФУ в Черкаській області, яке рішенням від 45 від 29.03.2023 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування рішення зазначено, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівника, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають необхідного пільговою стажу роботи, але мають неменше половини стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за наявності передбаченого загального стажу роботи, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зниженням пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», чоловіком - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Страховий стаж становить 28 років 07 місяців 14 днів, пільговий стаж - 5 років 7 місяців 16 днів. До страхового стажу не враховано: період роботи з 18.03.1991 по 01.10.1991, оскільки виправлено дату підстави зарахування на роботу; період роботи з 22.10.1991 по 08.06.1992, оскільки виправлено дату зарахування на роботу та дату підстави звільнення. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 28.04.2000 по 15.02.2001 згідно довідки від 13.09.2022 №1525-400, виданої Приватним акціонерним товариством "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна", оскільки посада в наказі про атестацію від 28.04.2000 не відповідає посаді, передбаченою Списками № 1. Зміни в назві професії, зазначені в додатку 4 до наказу про атестацію від 29.04.2005 № 186, проведено в електросталеплавильному цеху, а згідно пільгової довідки та трудової книжки заявник працював в сталеплавильному цеху. Відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно пункту "а" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Так, відповідно до ст. 12 Закону № 1788-ХІІ, у вказаній редакції, право на пенсію за віком мають, зокрема, жінки:

- після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року набували право на пенсію по досягненню 49 років.

При цьому, працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Відповідно до п. 2 розділу XV Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Отже, після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої:

право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті,

- а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині 4 цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII:

- на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 45 років, які народились по 31 березня 1970 року включно.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами 1 і 15 - 23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини 1 статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Суд бере до уваги, що вказані норми Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII почали діяти з 01.10.2017.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентовані одночасно двома законами, а саме:

- пунктом "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та

- пунктом 1 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Слід звернути увагу, що такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII".

Пунктом 1 резолютивної частини цього Рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини вказаного Рішення стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпеченн» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам …".

Отже, до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII - на пільгових умовах право на пенсію за віком мали жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; при цьому, працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначалися (жінкам) із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці.

Таким чином з 23.01.2020 в Україні існували два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме:

- пункт «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та

- пункт 1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Питання щодо визначення способу подолання зазначеної колізії було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 вказано, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У зв`язку з цим, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що в цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Так правила вказаних законів містять розбіжність в умовах призначення пенсії за віком на пільгових умовах у частині величини показника вікового цензу, з якого зменшується вік, за наявності пільгового стажу, який складає 55 років відповідно до п."а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII (відповідно до ст. 12 Закону 1788-ХІІ) та 60 років за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VIII.

При цьому, згідно вищезазначеного Рішення Конституційного Суду не відповідають Конституції України стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Отже, до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII на пільгових умовах право на пенсію за віком мали жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; при цьому, працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначалися (жінкам) із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VIII.

Отже, з огляду на те, що пунктом "а" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015, визначено, що працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах (жінкам) призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону на 1 рік 4 місяці, тому позивачка набула право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням віку.

Так, позивачка 21.01.1969 року народження, має загальний страховий стаж - 39 років 05 місяців 17 днів та пільговий стаж 4 роки 00 місяців 06 днів.

На думку суду, це дає підстави для призначення пенсії позивачці на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку в силу пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015.

Таким чином, відмова відповідача 2 в призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшення пенсійного віку є протиправною.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів з 18.03.1991 по 01.10.1991, та з 22.10.1991 по 08.06.1992, суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В обґрунтування спірного рішення відповідач 2 посилається на те, що до страхового стажу позивача не враховано період з 18.03.1991 по 01.10.1991, оскільки виправлено дату підстави зарахування на роботу, з 22.10.1991 по 08.06.1992, оскільки виправлено дату зарахування на роботу та дату підстави звільнення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року по справі №490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахункустажупри призначенні пенсії.

Суд звертає увагу, що трудовим законодавством Українинепередбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівникнеможе нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, анедотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах втрудовій книжці неможе бути підставою для виключення певних періодів роботизтрудовогостажупозивача, що дає йому право на призначення пенсії,оскількипрацівникнеможе відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документаціїзвини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року по справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особунеможе перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у йоготрудовій книжцічи інших документах, за внесення яких вонанебула відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудовогостажута нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки,неможе бути підставою для виключення вказаних періодів роботизтрудовогостажу.

Суд інстанції зазначає, що за умовами Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як суб`єкт владних повноважень, не скористався вказаними повноваженнями та не встановивши усіх обставин, формально відмовило позивачу у зарахуванні періоду його роботи з 18.03.1991 по 01.10.1991, та з 22.10.1991 по 08.06.1992 до його страхового стажу.

За таких підстав, суд дійшов висновку про безпідставність неврахування періоду 18.03.1991 по 01.10.1991, та з 22.10.1991 по 08.06.1992 до страхового стажу позивача, оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, анедотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від № 04 від 26.08.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком, оскільки такі дії були реалізовані шляхом прийняття рішення від № 04 від 26.08.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, та вичерпали свої правові наслідки.

Обираючи спосіб відновлення порушеного права в цій частині позовних вимог, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За встановленими обставинами справи, на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивач мав необхідний страховий та пільговий стаж, передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ, а єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1 було не досягнення віку, що визнано судом протиправним.

Враховуючи наведене, у даному випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1 не потребує встановлення додаткових обставин чи дослідження будь-яких документів, що відноситься до повноважень пенсійного органу, а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі заяви, поданої 21.03.2023.

Також наявні підстави для зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача період навчання з 28.04.2000 по 15.02.2001, які протиправно не зараховані.

При цьому, відповідний обов`язок необхідно покласти на відповідача 2 як особу, на яку було покладено повноваження щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 21.03.2023.

Разом із тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах та про застосування при обчислення пенсії позивача середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки, оскільки орган Пенсійного фонду ще не здійснював розрахунок пенсії позивача, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у цій частині будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 536,80 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, - ГУ ПФУ в Черкаській області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), до Головного управління Пенсійного Фонду в Черкаській області (вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від № 45 від 29.03.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, на підставі заяви, поданої 21.03.2023, із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.03.1991 року по 01.10.1991 року, з 22.10.1991 року по 08.06.1992 року та до пільгового стажу період роботи з 28.04.2000 року по 15.02.2001 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29.08.2023.

Суддя А.В. Сіпака