Справа № № 320/23457/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року № № 320/23457/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.03.2023 №, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві, яким було відмовлено Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 у бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість за Декларацією з податку на додану вартість за листопад 2022 року на суму 1000 000,00 грн., зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на суму 1000 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем безпідставно винесено оскаржуване рішення, яким зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2022 року з мотивів порушення позивачем п.п. б п. 200.4 ст. 200 ПКУ. Зазначає, що під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що під час придбання товару - пшениця у ТОВ Агрофірма "Нібас" позивачем для оплати товару було внесено через банк готівкові кошти у сумі 7 850 000, 00 грн. з призначенням платежу "надходження торгівельної виручки від продажу товарів через касу", однак відповідно до даних ІКС "Податковий блок" відсутня інформація щодо реєстрації РРО/ПРРО зазначеним платником податку, на суми отриманої торгівельної виручки від продажу товарів за готівкові кошти в жовтні 2022 року, податкові накладні в ЄРПН не виписано та не зареєстровано. А тому, на думку податкового органу, оскільки позивачем не надано до перевірки документи за формою ведення обліку товарних запасів, позивач не має права на відшкодування ПДВ у розмірі 806 970 грн. за господарськими операціями з придбання пшениці у ТОВ АГРОФІРМА "НІБАС". Позивач стверджує, що внесення особистих заощаджень на банківський рахунок для здійснення господарської діяльності в якості ФОП, не є порушенням. Формулювання призначення платежу ним було вказано у зв`язку з відмовою працівників банку зазначати призначення платежу з формулюванням "власні кошти", однак, на думку позивача, зазначення такого формулювання не може бути наслідком позбавлення його бюджетного відшкодування сум ПДВ. Крім того, під час перевірки відповідачем проаналізовано договір купівлі-продажу товару між позивачем та ТОВ "Агро Груп Трейдінг Спілка" та встановлено, що договір укладено від імені покупця та продавця однією особою, тобто, договір направлений на реалізацію інтересів однією особою, а відтак позивач в силу закону не має права на відшкодування сум ПДВ за вказаними господарськими операціями. Позивач вважає такі висновки податкового органу безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Крім того, зазначає, що відповідач помилково вважає про відсутність у нього права на бюджетне відшкодування сум ПДВ за договором від 21.10.2022 №01/21/10/22А з огляду на підписання договору однією особою, оскільки це жодним чином не може впливати на відшкодування сум ПДВ. Також, під час проведення перевірки товариства, посадові особи відповідача дійшли висновку, що позивач не має права на відшкодування податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з надання послуг на перевезення пшениці з ТОВ "Компанія "ЛААД", ТОВ "КАРГО 1520" та ТОВ "Міжнародна вагонна компанія". Такого висновку відповідач дійшов з огляду на те, що у ВМД, у яких задекларовано товар, який перевозився зазначеними товариствами, перевізником зазначено лише ТОВ "ЛААД", а відтак, у позивача відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ. Позивач вважає такі висновки помилковими, оскільки ТОВ "Компанія "ЛААД", ТОВ "КАРГО 1520" та ТОВ "Міжнародна вагонна компанія" надавали позивачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Наголошує, що зважаючи на приписи підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, позивачем виконано всі умови для реалізації права на бюджетне відшкодування ПДВ, зокрема: сума податку на додану вартість сплачена, що підтверджується податковою інструкцією, сума відшкодування заявлена в межах ліміту реєстрації; у заявника відсутній податковий борг. Наголосив, що господарські операції з контрагентами носили реальний характер, що підтверджується наявними первинними бухгалтерськими документами.

Відповідач проти позову заперечував, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача було виявлено завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1 000 000 грн., а тому у бюджетному відшкодуванні було відмовлено шляхом прийняття податкового повідомлення- рішення. Відповідач вважає податкове повідомлення-рішення правомірним та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.07.2023 адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, дослідивши наявні пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ФОП ОСОБА_1 подано у грудні до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за листопад 2022 року №, згідно якої у рядку 19 зазначено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в сумі 1 211 335 грн.

Разом із декларацією позивачем також було подано заяву про повернення бюджетного відшкодування на суму 1 000 000 грн.

На підставі направлень від 20.01.2023 №1041/26-15-24-02-04 та №1042/26-15-24-02-04 та наказу ГУ ДПС у м. Києві від 19.01.2023 №262-п за заявою ФОП ОСОБА_1 проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2022 року у декларації з ПДВ від 20.12.2022 від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами позапланової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 начальником відділу позапланових перевірок самозайнятих осіб управління податкового аудиту фізичних осіб Рудіком Юрієм та заступником начальника відділу позапланових перевірок самозайнятих осіб управління податкового аудиту фізичних осіб Антоновою Наталією складений Акт №11596/Ж5/26-15-24-02-04/ від 14.02.2023.

У п. 3.3.2. Акту перевірки зазначено, що «перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванні (показник рядка 20.2. Декларації за наявності) встановлено її завищення на 1000 000 грн. внаслідок порушення п.п. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України».

У п. 3.3.3. Акту перевірки зазначено, що «перевіркою достовірності і правильно визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) не встановлено порушень податкового законодавства».

Не погоджуючись з вищевказаним актом перевірки, керуючись п. 86.7. ст. Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 подав заперечення від 21.02.2023 на акт перевірки №11596/Ж5/26-15-24-02-04/ НОМЕР_1 від 14.02.2023.

За наслідками розгляду заперечень, ФОП ОСОБА_1 отримав лист від ГУ ДПС у м. Києві «Про розгляд заперечення» №9235/1/26-15-24-02-04-08 від 10.03.2023, у якому повідомлялось, що вирішено висновки акту документальної позапланової перевірки №11596/Ж5/26-15-24-02-04/ НОМЕР_1 від 14.02.2023 залишити без змін, а заперечення ФОП ОСОБА_1 від 21.02.2023 без задоволення.

За наслідками проведення перевірки податковим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення- рішення від 16.03.2023 №.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом а пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Абзацом третім пункту 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 згаданого Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацами першим третім пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 згаданого Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до згаданого Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначає стаття 200 ПК України.

Відповідно до пунктів, 200.1, 200.2 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 згаданої статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого згаданим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 згаданої статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 згаданого Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 згаданого Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (підпунктів 200.7.1, 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України).

Згідно з пунктом 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 згаданого Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 вказаної статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до згаданого Кодексу.

Контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 згаданого Кодексу.

Згідно з пунктом 200.12 статті 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.12 статті 200 ПК України).

Водночас, пункт 200.14 статті 200 ПК України передбачено, що якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

- у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

- у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Зі змісту наведених норм ПК України можна дійти висновку, платники податку отримують бюджетне відшкодування за умови узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 статті 200 ПК України, за результатами документальної перевірки.

При цьому, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені згаданим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (надалі - Порядок №21).

Згідно із п. 6 Розділу І Порядку № 21 до податкової звітності з податку на додану вартість належать: податкова декларація з податку на додану вартість; уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованих як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

Пунктом 10 Розділу ІІІ Порядку № 21 встановлено, що додатками до декларації, зокрема, є:

- розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1);

- довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2);

- розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3);

- заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (додаток 4).

Порядок заповнення податкової декларації з податку на додану вартість встановлений Розділом V Порядку № 21.

Так, відповідно до підпунктів 3, 4 пункту 5 розділу V Порядку № 21 сума від`ємного значення, що не перевищує суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1), зазначається у рядку 20.

Сума від`ємного значення (рядок 20 у декларації):

- зараховується у зменшення суми податкового боргу, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу) (відображається у рядку 20.1);

- підлягає бюджетному відшкодуванню (відображається у рядку 20.2): на рахунок платника у банку (відображається у рядку 20.2.1) та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України (відображається у рядку 20.2.2).

Платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (Д3) (додаток 3) та (Д4) (додаток 4).

Розрахунок суми бюджетного відшкодування здійснюється в межах суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням від`ємного значення поточного звітного (податкового) періоду, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість.

Значення рядка 3 таблиці 1 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 20.2 декларації; зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При заповненні рядка 20.2 обов`язковим є подання (Д3) (додаток 3) та (Д4) (додаток 4).

Залишок від`ємного значення після вирахування суми податкового боргу та суми бюджетного відшкодування (рядок 20 - рядок 20.1 - рядок 20.2) відображається у рядку 20.3.

Відповідно до підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку № 21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3), відображається у рядку 21 та переноситься до рядка 16.1 наступного звітного (податкового) періоду.

Судом встановлено, що при проведенні перевірки позивача контролюючий орган не встановив порушення податкового законодавства при визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації, визначення суми податкового кредиту та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації, визначення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації).

Так, за висновками акту перевірки №11596/Ж5/26-15-24-02-04/ від 14.02.2023 встановлено порушення позивачем підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, внаслідок чого відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування на рахунок платника в банку у податковій Декларації за листопад 2022 року на суму 1 000 000 грн.

До таких висновків контролюючий орган дійшов, з огляду на таке.

Як убачається з акту перевірки, в якості порушення ФОП ОСОБА_1 достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, контролюючий орган зазначив, що між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «АГРОФІРМА «НІБАС» укладений Договір поставки №10-10/2022-1 від 10.10.2022, на підставі якого були виписані видаткові накладні №125 від 13.10.2022, №126 від 14.10.2022, №131 від 21.10.2022, №132 від 21.10.2022, №133 від 23.10.2022, №142 від 27.10.2022 на загальну суму 7 207 351,48 грн., включаючи ПДВ 885 113,34 грн.

Кошти, за які здійснювались розрахунки за товар, були внесені готівкою на банківський рахунок ФОП ОСОБА_1 з призначенням платежу «надходження торгівельної виручки від продажів товару через касу».

Контролюючий орган у акті перевірки зазначив, що ФОП ОСОБА_1 мав вести облік товарних запасів відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ним не зареєстровані РРО та не надані документи за формою документів обліку товарних запасів, затверджених Порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб підприємців, в тому числі платників єдиного податку, затвердженим Наказом Мінфіну від 03.09.2021 №496.

А тому, позивач позбавлений права на бюджетне відшкодування сум ПДВ за вказаними операціями.

Також під час перевірки контролюючий орган зазначив, що між ФОП ОСОБА_1 та покупцем ТОВ Агро Груп Трейдінг Спілка з обмеженою відповідальністю ( ОСОБА_1 є директором цієї юридичної особи) був укладений договір купівлі-продажу №01/21/10/22А від 21.10.2022.

Оскільки зазначений договір укладено від імені покупця та продавця однією особою - ОСОБА_1 , тобто договір направлений на реалізацію інтересів однією особою, позивач в силу закону не має права на відшкодування сум ПДВ за вказаними господарськими операціями, оскільки це є порушенням ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Крім того, у акті перевірки контролюючий орган зазначає, що ФОП ОСОБА_1 сплачував за послуги із залізничного перевезення вантажу (пшениці) ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛААД» (Договір №13/09/2022-01 про надання транспортно-експедиторських послуг від 13.09.2022), ТОВ «КАРГО 1520» (Договір про організацію перевезень у власному (орендованому) рухомому складі №39-2022 від 11.11.2022), ТОВ «МІЖНАРОДНА ВАГОННА КОМПАНІЯ» (Договір транспортно-експедиторського обслуговування №11102022 від 11.10.2022) з використанням рухомого складу (21 вагон) за одним маршрутом.

Таким чином, перевезення пшениці здійснювалося трьома перевізниками, з використанням рухомого складу (21 вагон), за одним маршрутом.

Однак, згідно даних ЄРПН платник податків ОСОБА_1 сплачував ТОВ "ЛААД" за залізничні послуги.

А тому, позивач не має права на відшкодування податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з надання послуг на перевезення пшениці ТОВ "Компанія "ЛААД", ТОВ "КАРГО 1520" та ТОВ "Міжнародна вагонна компанія", оскільки проаналізувавши ВМД, відповідачем встановлено, що перевізником було лише ТОВ "ЛААД", що виключає право товариства на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ.

Враховуючи зазначене, податковий орган дійшов висновку про відмову у бюджетному відшкодуванні ПДВ у сумі 1 000 000 грн. за листопад 2022 року.

Оцінюючи такі доводи контролюючого органу, суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Як встановлено частиною 1 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-ХІV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з положеннями частини 3 цієї статті інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Отже, сукупний аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що обов`язок платника податку з декларування податкового зобов`язання з податку на додану вартість є, перш за все у даній ситуації, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, при цьому перевірка правильності відображення господарської операції у податковому обліку вимагає дослідження дійсного переміщення активу між учасниками поставки та аналіз змін їх майнового стану з урахуванням усіх доводів та доказів, наданих учасниками провадження.

Таким чином, вказані норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Підпунктом 2.15 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за №168/704 від 05.06.1995, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Відтак, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи у розумінні наведених норм законодавства. Отже, умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Процесуальна діяльність суду з встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1) встановлення факту здійснення господарської операції; 2) встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; 3) встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку; 4) встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; 5) встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Як убачається з акта перевірки, посадові особи відповідача дійшли висновку про відсутність права на бюджетне відшкодування у позивача за операціями з придбання пшениці у ТОВ АГРОФІРМА "НІБАС" з підстав того, що товар був оплачений за кошти, які були внесені позивачем до каси банку з призначенням платежу "надходження торгівельної виручки від продажу товарів через касу" у розмірі 7 850 000 грн.

Відповідач вважає, що у даному випадку позивач мав надати документи, які підтверджують походження товару та зареєструвати РРО, виписати та зареєструвати податкові накладні на проданий товар.

Однак, суд зазначає, що у даному випадку відповідачем була проведена документальна перевірка за заявою позивача щодо бюджетного відшкодування сум ПДВ за липень 2022 року, а не перевірка дотримання платником податків законодавства у сфері торгівлі.

При цьому, як зазначалось вище, підставою для бюджетного відшкодування сум ПДВ є реальне (фактичне) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Позивачем до позову додано договір поставки від 10.10.2022, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ АГРОФІРМА "НІБАС", платіжні інструкції, видаткові накладні, копії посвідчення про якість зерна, які підтверджують факт придбання товару.

Будь яких питань з приводу неналежного оформлення первинних документів щодо зазначеної господарської операції у акті перевірки не зазначено.

Як зазначає у позовній заяві позивач, таке формулювання призначення платежу було зумовлене тим, що співробітники банку відмовлялись у якості призначення внесених коштів зазначати «власні кошти», мотивуючи це своїми внутрішніми банківськими інструкціями та погрожуючи перевірками і блокуванням рахунку і зазначили, що єдиним можливим призначенням може бути «надходження торгівельної виручки від продажів товару через касу». Саме тому і вказане таке призначення поповнення рахунку позивачем було здійснено.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Суд зазначає, що дані норми дозволяють у своїй підприємницькій діяльності фізичної особи - підприємця використовувати все своє майно, що і було зроблено позивачем.

У той же час, на думку суду, формулювання призначення платежу для внесення готівки в касу банку не може слугувати підставою для відмови позивачу у відшкодуванні сум ПДВ, оскільки господарська операція відбулася, кошти за неї сплачені, що спричинило реальний рух активів.

Також, суд вважає хибними висновки посадових осіб щодо відсутності права позивача на бюджетне відшкодування сум ПДВ за операціями з продажу товару за договором від 21.10.2022 01/02/2022/А, укладеним між позивачем та ТОВ "Агро Груп Трейдінг Спілка" з огляду на те, що договір укладено від імені покупця та продавця однією особою, тобто договір направлений на реалізацію інтересів однією особою.

Суд зазначає, що підставою для зарахування сум податкового кредиту є належним чином зареєстровані податкові накладні та належним чином оформлені первинні документи.

Доказів того, що договір від 21.10.2022 01/02/2022/А , укладений між позивачем та ТОВ "Агро Груп Трейдінг Спілка", визнаний недійсним чи нікчемним у судовому порядку, суду відповідачем не надано, а тому у суду не має підстав вважати, що ФОП ОСОБА_1 втратив своє право на бюджетне відшкодування сум ПДВ з огляду на дану обставину.

Також, під час проведення перевірки товариства, посадові особи відповідача дійшли висновку про те, що позивач не має права на відшкодування податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з надання послуг на перевезення пшениці ТОВ "Компанія "ЛААД", ТОВ "КАРГО 1520" та ТОВ "Міжнародна вагонна компанія", оскільки проаналізувавши ВМД на переміщення товару, який перевозився даними контрагентами, перевізником було зазначено у ВМД лише ТОВ "ЛААД", що виключає право товариства на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ з іншими контрагентами.

Як убачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛААД» був укладений Договір №13/09/2022-01 про надання транспортно-експедиторських послуг від 13.09.2022 та Додаткова угода №2 від 20.10.2022 до Договору №13/09/2022-01 про надання транспортно-експедиторських послуг від 13.09.2022.

Згідно умов договору, Клієнт зобов`язався прийняти та сплатити, а Експедитор надати такі послуги: за транспортно-експедиційне обслуговування від ст. Петропавлівка Придніпровської залізниці до ст. Чоп екс. ОББ Захонь/Львівської залізниці з перевезення пшениці 2 кл. згідно з Договором №13/09/2022-01 про надання транспортно-експедиторських послуг від 13.09.2022 у кількості 22 вагонів за ціною 58000,00 грн. за 1 вагон, всього на суму 1 276 000,00 грн., включаючи ПДВ.

ТОВ «ЛААД» здійснило транспортно-експедиційне обслуговування 17 вагонів із 21 від станції Петропавловка Придніпровської залізниці до станції Стрий, про що свідчить накладна від 26.10.2022, ідентифікація відправки 45455308 №46635447 та Акт здачі-прийняття робіт від 31.10.2022 зі звітом.

Між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Міжнародна вагонна компанія" був укладений Договір транспортно-експедиторського обслуговування №11102022 від 11.10.2022, відповідно до якого ТОВ "Міжнародна вагонна компанія" зобов`язувалася надати послуги з організації перевезення вантажу залізничним транспортом.

ТОВ "Міжнародна вагонна компанія" надало позивачу послуги перевезення товару, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт, додатками до актів, та не заперечується відповідачем.

Як зазначає у позовній заяві позивач, через неповне і неналежне виконання ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛААД» умов договору, ФОП ОСОБА_1 вимушений був додатково сплатити компенсацію за понаднормове користування вагонами у сумі 130 000,00 грн., що підтверджується актом надання послуг №28 від 31.10.2022, рахунком на оплату №5 від 18.11.2022 від ТОВ «МІЖНАРОДНА ВАГОННА КОМПАНІЯ».

З метою транспортно-експедиційного обслуговування 4 вагонів зі станції Петропавловка Придніпровської залізниці до станції Стрий Львівської залізниці транспортно-експедиційного обслуговування 21 вагону від станції Стрий до станції Ч Львівської залізниці ФОП ОСОБА_1 уклав Договір про організацію перевезень у власному (орендованому) рухомому складі №39-2022 від 11.11.2022 ТОВ «КАРГО 1520», Додаток №2 від 11.11.2022 з ТОВ «КАРГО 1520».

Надання послуг підтверджується Актом наданих послуг №1-39-22 від 30.11.2022, заявкою на перевезення №1 від 11.11.2022, заявкою на перевезення №2 від 16.11.2022, заявкою на перевезення №3 від 16.11.2022, листом ТОВ «КАРГО 1520» від 02.01.2022 №0201-1.

ФОП ОСОБА_1 сплачено кошти ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛААД", ТОВ «КАРГО 1520», ТОВ «МІЖНАРОДНА ВАГОННА КОМПАНІЯ» за різні послуги, що не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що факт надання ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛААД", ТОВ «КАРГО 1520», ТОВ «МІЖНАРОДНА ВАГОННА КОМПАНІЯ» послуг підтверджується документально. Відповідачем не встановлено ризиковість контрагентів позивача.

А відтак, відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування сум ПДВ за вказаними операціями з огляду на те, що у ВМД №22U86U7 від 14.11.2022, №22U85U8 від 04.11.2022 зазначено принципалом лише ТОВ «ЛААД».

Крім того, ГУ ДПС у м. Києві не взяло до уваги, що податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «ЛААД» не враховувався у сумі відшкодування податку на додану вартість за листопад 2022 року, що підтверджується додатком №1 до Акту 11596/Ж5/26-1 24-02-04/ від 14.02.2023.

Водночас, судом встановлено, що контролюючим органом під час перевірки не встановлено порушень ведення податкового обліку, ризиковості контрагентів та інших обставин, які впливають на формування податкового зобов`язання та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відтак, зі змісту зазначеного акту неможливо достовірно встановити, які саме факти та/або обставини діяльності позивача стали підставою для таких висновків та якими доказами вони підтверджується.

Приймаючи до уваги наявність всіх необхідних первинних документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин із вищевказаними контрагентами, в тому числі податкових накладних, оформлених та зареєстрованих у повній відповідності з чинним законодавством, актів приймання-передачі зерна, карт аналізу зерна, видаткових накладних, платіжних доручень, платник податків мав повне право на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту і відповідно до бюджетного відшкодування.

Суд наголошує, що перевіркою достовірності та правильності визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ПОКАЗНИК РЯДКА 21 Декларації) не встановлено порушень податкового законодавства.

Окрім зазначеного, згідно висновків акту перевірки вбачається, що в охопленому перевіркою звітному періоді, відповідно до ІКС «Податковий блок», відсутня інформація щодо оформлення платником податків взаємовідносин з ризиковими контрагентами, відображення яких у бухгалтерському та податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації від`ємного значення ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.

Відтак, наведеними вище обставинами підтверджується, що господарські операції з контрагентами є реальними та підтверджені необхідними і належним чином оформленими первинними документами та безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача, що також підтверджується контролюючим органом.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відтак, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару/послуг до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичного придбання такого товару (послуги); наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку на підтвердження придбання такого товару (послуги) та сплати відповідної суми ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 16.03.2023 № прийняте відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16.03.2023 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код 44116011) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.