Справа № 344/14672/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Державної установи "Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)" щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, в порядку ст. 537 КПК України,
11.08.2023 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшла скарги ОСОБА_1 щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, в порядку ст. 537 КПК України.
Матеріали адміністративної справи № 344/1462/23 надійшли на адресу Івано-Франківського окружного суду 25.08.2023, головуючим суддею визначено Главача І.А., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Перевіривши матеріали позовної заяви, вбачається необхідним відмовити у відкритті провадження у цій справі, приймаючи до уваги наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).
Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суд має виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Таким чином визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Предметом спору у цій справі є оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, в порядку ст. 537 КПК України, а саме: застосування кайданок з посиланням на будь-який облік чи засуджений ДПВ не відповідає КВК, неможливість зателефонувати та мати доступ до інтернет без корупційної прокладки мережа-е.
При цьому виконання судових рішень у кримінальному провадженні регулюється розділом VIII Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI (надалі КПК України).
Так, статтею 537 КПК України визначений перелік питань, які вирішуються судом, визначеним частиною другою статті 539 цього Кодексу, під час виконання вироків, зокрема: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 7-1) про застосування до засуджених примусового годування; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів (ч. 1 ст. 539 КПК України).
Під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу , має право вирішувати питання, зокрема, про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань (п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України).
Розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства (ч. 9 ст. 539 КПК України).
Отже, зі змісту наведених вище норм КПК України слідує, що розгляд питання щодо оскарження рішення адміністрації установи виконання покарань здійснюється в порядку адміністративного судочинства місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом, встановленим законом.
Згідно судової практики Європейського Суду з прав людини фраза "встановленого законом", крім іншого, поширюється на дотримання судом певних норм, які регулюють його діяльність; у разі перевищення судом повноважень, які чітко викладені в процесуальному законі, такий суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у значенні п. 1 ст. 6 Конвенції (справа "Сокуренко і Стригун проти України").
За таких обставин, в межах адміністративної юрисдикції не може здійснюватися судовий контроль у цих правовідносинах, оскільки вирішення вказаних питань віднесено до компетенції районних судів, в межах територіальної юрисдикції яких засуджений відбуває покарання, а отже у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а має вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Подібна до даних правовідносин позиція Верховного Суду викладена в постанові від 29.09.2021 у справі № 480/1636/20.
Отже, суд приходить до висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинна вирішуватися на підставі КК України, КПК України та КВК України, у порядку кримінального судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з поняттями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.
Разом з тим, ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.08.2023 адміністративну справу за вказаною заявою ОСОБА_1 передано на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються (ч. 1 ст. 30 КАС України).
Отож досліджуючи скаргу ОСОБА_1 судом з`ясовано, що питання, визначені в заяві відносяться до переліку питань, визначених в п. 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, розгляд яких, відповідно до ч. 9 ст. 539, п. 1 ч. 2 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України, повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, вбачається необхідним відмовити у відкритті провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки даний спір має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого позивач відбуває покарання.
Ухвала про відмову у відкритті провадження по справі не обмежує позивача у реалізації його права на судовий захист в порядку адміністративного судочинства місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На підставі наведеного, керуючись статями 170, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Державної установи "Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)" щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, в порядку ст. 537 КПК України - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вирішення даного спору має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого позивач відбуває покарання.

Повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Главач І.А.