Справа № 280/7037/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 280/7037/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ,

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року (суддя Стрельнікова Н.В.)

у справі № 280/7037/22

за позовом ОСОБА_1 ,

до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, за період 2019-2022 рік, що сумарно складає 56 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, ОСОБА_1 за період з 2019-2022 рік, що сумарно складає 56 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 28.02.2019 по 23.07.2022 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . При виключенні зі складу Військової частини НОМЕР_1 позивачу не здійснено виплату грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019-2022 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у зв`язку з чим, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 28.02.2019 по 23.07.2022, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.07.2022.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28.02.2019 по 23.07.2022, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.07.2022.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням суду стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції, враховуючи правову позицію у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18, виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, відповідно до ст.16-2 Закону № 504/96-ВР та п.12 ч.1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, та дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 28.02.2019 по 23.07.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.07.2022. Відповідач правомірності своїх дій не довів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2019 № 51 прапорщика ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу частини. Відповідач не заперечує, що відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Однак, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2022 № 186 штаб сержанта (нова назва замість прапорщика) військової служби за контрактом ОСОБА_1 , вибув для подальшого проходження служби в Військову частину НОМЕР_2 до селища Срібне Донецької області. Тобто, позивач був не звільнений, а переведений до іншої військової частини та не набув права на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за період 2019-2022 роки, яка становить 56 календарні дні. Крім того, у зазначеному вище наказі командира Військової частини НОМЕР_1 № 186 від 23.07.2022 відображена повна інформація щодо грошових та додаткових виплат, основної та додаткової відпустки та інше. Також відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 04.04.2017.

Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 51 від 28.02.2019 прапорщика ОСОБА_1 , який наказом Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу ) від 28.02.2019 № 47-Р прийнятий на військову службу за контрактом, призначений на посаду головного сержанта командира відділення 1 роти охорони батальйону охорони військової частини, укладено контракт на 3 роки, що прибув з Запорізького обласного військового комісаріату м. Запоріжжя для подальшого проходження служби, наказано з 28.02.2019 зарахувати до списків особового складу частини на всі види забезпечення і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3260,00 грн. на місяць, ВОС 100975А, шпк «старший сержант». Загальна вислуга років станом на 28.02.2019 складає 24 роки 01 місяць 02 дні.

Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 186 від 23.07.2022 «Штаб-сержанта, військової служби за контрактом, ОСОБА_1 головного сержанта командира відділення батальйону охорони військової частини, що перебуває в розпорядженні командира військової частини, який наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 08.07.2022 № 113-РС призначений у розпорядження командира 53 окремої механізованої бригади вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для подальшого проходження служби в Військову частину НОМЕР_2 до селища Срібне Донецької області.

Як вказано у цьому наказі, з 23 липня 2022 року ОСОБА_1 підлягає виключенню із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Підйомна допомога у зв`язку з переїздом до нового місця служби, що передбачена наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45 «Про затвердження Порядку виплат військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» за 2022 рік не надавалась.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась.

Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій за період з 28.02.2019 по 23.07.2022 не надавалась.

Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28.02.2019 по 23.07.2022 не надавалась.

Грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік надавалась (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.02.2022 № 42).

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік не надавалась.

Пільгова вислуга років станом на 01.07.2022 складає 06 років 05 місяців 00 дні. Загальна вислуга років станом на 01.07.2022 складає 33 роки 10 місяців 04 дні».

Не погоджуючись із не нарахуванням та невиплатою грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2019-2022 рік, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно з п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.16-2 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

За приписами п.14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз.1).

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (абз.2).

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3).

Крім того, відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач мав право на додаткову відпустку за час проходження служби як особа, що має статус учасника бойових дій, а, отже, у випадку звільнення з військової служби має право на компенсацію за всі невикористані ним дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Вирішуючи спір між сторонами, суд врахував правові висновки, викладені Верховним Судом у рішенні від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

У вказаному судовому рішенні Верховним Судом, з аналізу положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про відпустки», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зроблено такі висновки.

По-перше, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється. Однак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

По-друге, припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

За наведеного вище правового регулювання з урахуванням висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у випадку звільнення військовослужбовця йому виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної, а також додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому право на отримання таких виплат не обмежується будь-яким строком.

В той же час суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що визначальним для виплати означеної вище компенсації є факт звільнення військовослужбовця з військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу із наказу командира (по стройовій частині) № 186 від 23.07.2022 позивача з 23 липня 2022 року виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби в військову частину НОМЕР_2 до селища Срібне Донецької області.

За правилами ч.1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Підстави, за яких військовослужбовці звільняються із служби, визначені частинами 2 6 цієї статті, зокрема, частиною 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені підстави припинення (розірвання) контракту і звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом у мирний час (пункт1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) пункт 2, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).

Відповідно до ч.7 ст.26 цього Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

За змістом ч. 3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Виходячи з наведених правових норм, виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини є наслідком не лише звільнення військовослужбовця з військової служби, а і, зокрема, переміщення по службі військовослужбовців строкової військової служби з однієї військової частини до іншої (п.203 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України).

В даному випадку виключення позивача наказом військової частини від 23.07.2022 № 186 зі списків особового складу цієї військової частини мало місце не у зв`язку із звільненням позивача з військової служби, а внаслідок вибуття для подальшого проходження служби в іншу військову частину, що за своєю правовою суттю не є звільненням з військової служби з настанням певних правових наслідків, зокрема, отримання компенсації за всі невикористані позивачем дні додаткової відпустки.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем у спірних відносинах не допущено протиправної бездіяльності, що полягає у невиплаті грошової компенсації за невикористану у 2019-2022 роках додаткову відпустку при виключенні позивача із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку з переведенням до нового місця служби, про що зазначено в наказі від 23.07.2022 №186, оскільки відповідно до наведених вище правових норм дану відпустку позивач може отримати за новим місцем служби або отримати грошову компенсацію при звільненні з військової служби за останнім місцем служби у відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов помилкового висновку про звільнення позивача з військової служби та відповідно наявності у нього права на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 280/7037/22 скасувати, прийняти нове рішення.

У позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко