Справа № 140/18832/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/18832/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, стороні відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ДВС у місті Луцьку), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, стороні відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання зняти арешт з усього нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 12240128, що зареєстровано в реєстрі 03 березня 2012 року за постановою старшого державного виконавця про арешт майна боржника від 27 лютого 2012 року, та зобов`язання зняти арешт з усього нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 11266029, що зареєстровано в реєстрі 21 вересня 2015 року за постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 18 вересня 2015 року (а.с.25-28).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Перший відділу ДВС у місті Луцьку) перебувало зведене виконавче провадження щодо стягнення з нього коштів на користь різних стягувачів, у тому числі і на користь АТ КБ «Приватбанк». Першим відділом ДВС у місті Луцьку реалізовано все власне нерухоме майно, транспортні засоби позивача і кошти, отримані від реалізації, розподілено між стягувачами на погашення боргу. 25 листопада 2015 року на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу виконавчі документи (судовий наказ Луцького міськрайонного суду №2н-511/09, виконавчий лист Дніпропетровського районного суду №2-3321, виконавчий напис нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу №1502, які перебували на виконанні з 25 серпня 2009 року, з 21 квітня 2011 року та з 27 травня 2015 року відповідно) без подальшого виконання. Заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» давно погашена.

Станом на 2021 рік на виконанні Першого відділу ДВС у місті Луцьку також перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду міста Харкова від 09 червня 2010 року №261/10/10 (рішення Третейського суду) про стягнення на користь АТ «Мегабанк» заборгованості, виконавче провадження за яким закінчено 20 квітня 2021 року.

Поряд з тим з відомостей заборон відчуження об`єктів нерухомого та рухомого майна позивачу стало відомо про нескасовані обтяження, зокрема, є чинними арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12240128), зареєстрований в реєстрі 03 березня 2012 року за постановою старшого державного виконавця про арешт майна боржника від 27 лютого 2012 року, та арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11266029), зареєстрований в реєстрі 21 вересня 2015 року за постановою про арешт майна боржника від 18 вересня 2015 року.

Позивач вказав, що наявність у відповідних базах записів про арешт рухомого та нерухомого майна є перешкодою у реалізації права власності, при цьому відомості у Єдиному реєстрі боржників щодо позивача відсутні.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна боржника, проте листом від 10 травня 2023 року його повідомлено про можливість зняття арешту виключно за рішенням суду.

Вважаючи бездіяльність державного виконавця щодо нескасування арештів за відсутності будь-якої заборгованості протиправною, що також порушує права власника рухомого та нерухомого майна, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженні у справі; судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні.

Відповідач відзив на позов не подав. У письмовому поясненні від 22 серпня 2023 року №95340 (а.с.53) відповідач повідомив, що обтяження №12240128 зареєстроване 03 березня 2012 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №31537370 від 27 лютого 2012 року з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 16 лютого 2012 року №2-3420 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Надра» заборгованості. Обтяження №11266029 зареєстроване 21 вересня 2015 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 квітня 2011 року №26078176 (яке перебувало у межах зведеного виконавчого провадження №32657973) з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського районного суду від 17 березня 2011 року №2-3321 про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості. Виконавчі провадження №31537370 та №26078176 завершені 25 листопада 2015 року на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування). Всі матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до пунктів 1, 2 розділу X Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватним виконавцями (затверджені наказом Міністерства юстиції України 07 червня 2017 року №1829/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 року за №699/30567).

Третя особа у заяві до суду від 22 серпня 2023 року (а.с.46) підтвердила про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед банком.

У судовому засіданні 23 серпня 2023 року представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити та вважає, що підстави, визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», для скасування державним виконавцем арештів, щодо яких в реєстрі вчинено записи про обтяження майна ОСОБА_1 , відсутні.

Представник третьої особи у судове засіданні не прибув; у заяві від 22 серпня 2023 року просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с.46).

Після оголошення в судовому засіданні перерви з урахуванням заяви представника позивача, третьої особи (а.с.46), та відповідно до положень частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом у порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

У Першому відділі ДВС у місті Луцьку перебувало зведене виконавче провадження №32657973 про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів на користь банківських установ.

Зокрема, з матеріалів справи слідує, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду від 12 червня 2012 року №2н-511/09 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 62335,99 грн боргу постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Луцьку від 25 серпня 2009 року було відкрите виконавче провадження №14413183 (а.с.7-8).

На підставі виконавчого листа Дніпропетровського районного суду від 17 березня 2011 року №2-3321 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 145158,97 грн боргу постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Луцьку від 21 квітня 2011 року було відкрите виконавче провадження №26078176 (а.с.57-60).

На підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 16 лютого 2012 року №2-3420 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» 11281,73 грн боргу та по 116,41 грн судових витрат постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Луцьку від 27 лютого 2012 року було відкрите виконавче провадження №31537370 (а.с.54-56).

На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу від 30 березня 2015 року №1502 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 299360,36 грн постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Луцьку від 27 травня 2015 року було відкрите виконавче провадження №47671301 (а.с.11-12).

З витягу ВП-спецпідрозділ (ВП №31537370) встановлено, що постановою державного виконавця від 27 лютого 2012 року ВП №31537370 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 у межах суми стягнення 11398,14 грн. Виконавче провадження приєднано до зведеного 18 травня 2012 року (а.с.55-56).

З витягу ВП-спецпідрозділ (ВП №260781176) видно, що постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Луцьку від 21 квітня 2011 року ВП №26078176 (яке перебувало у зведеному виконавчому провадженні) накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 у межах суми боргу 145158,97 грн. Постановою державного виконавця від 18 вересня 2015 року майно боржника звільнено з-під арешту та постановою від 18 травня 2015 року знову накладено арешт на все майно боржника, крім будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який реалізовано на торгах (лот №87805: 6/10 частини будинку) у межах суми стягнення 557371,65 грн (а.с.57-60).

03 березня 2012 року на підставі постанови старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції Бобрика В.В. від 27 лютого 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження зареєстроване обтяження №12240128; об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_1 .

Також 21 вересня 2015 року на підставі постанови державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції Мондровського М.М. від 18 вересня 2015 року (ЗВП №32657973) зареєстровано обтяження №11266029 на все нерухоме майно, крім будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Про зазначені обставини свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 23 серпня 2023 року №343888138 (а.с.62-66).

З витягів ВП-спецпідрозділ (ВП №14413183, ВП №31537370, ВП №260781176, №47671301) слідує, що усі перераховані виконавчі провадження завершені 25 листопада 2015 року: виконавчі документи повернуті стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Цьому передувало те, що Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації арештованого майна (лот №87805: 6/10 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 ). Майно продано за 21779,87 грн. Кошти пропорційно перераховано стягувачам. Стягувачам було також запропоновано провести авансування витрат за зберігання транспортного засобу ВАЗ 2107, належного боржнику, та який був затриманий працівниками Державної автомобільної інспекції з поміщенням на спеціальний майданчик. Однак стягувачі авансування витрат за зберігання не провели, що і слугувало підставою для повернення їм виконавчих документів на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач письмово підтвердив суду, що матеріали виконавчих проваджень №31537370 та №26078176, які були завершені 25 листопада 2015 року на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання (а.с.53).

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 10 квітня 2023 року (а.с.16), заявою третьої особи (а.с.46) підтверджено, що ОСОБА_1 не має заборгованості перед банком.

Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Першому відділі ДВС у місті Луцьку перебував виконавчий лист №6-261/10/18, виданий Київським районним судом міста Харкова про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотансбудінвест» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості у сумі 241272,64 грн. Постановою державного виконавця від 20 квітня 2021 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи виконання рішення у межах цього виконавчого провадження (а.с.13).

13 квітня 2023 року у Відділ ДВС у місті Луцьку надійшла заява ОСОБА_1 , у якій останній просив зняти арешт з усього нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження №12240128, зареєстровано в реєстрі 03 березня 2012 року, та №11266029, зареєстровано в реєстрі 21 вересня 2015 року) (а.с.33). Заява мотивована відсутністю виконавчих проваджень щодо позивача, який у Єдиному реєстрі боржників на час подання заяви не значиться.

Листом від 10 травня 2023 року №23820 відповідач повідомив актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень та роз`яснив, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено виключні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини, а у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.32).

При вирішенні спору суд виходить з того, що чинним є арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , зареєстрований за реєстраційним номером обтяження 12240128 від 03 березня 2012 року на підставі постанови старшого державного виконавця Першого Відділу ДВС Луцького міського управління юстиції Бобрика В.В. від 27 лютого 2012 року, а також арешт на все нерухоме майно позивача, крім будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 21 вересня 2015 року за номер обтяження 11266029 на підставі постанови державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції Мондровського М.М. від 18 вересня 2015 року (ЗВП №32657973), що підтверджується інформаційною довідкою від 23 серпня 2023 року №343888138 (а.с.62-66).

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незняття арешту з майна за відсутності заборгованості перед стягувачами та відсутності виконавчих проваджень, у яких він є боржником, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача регламентувались Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої).

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV. Частинами першою та другою вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій ообі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Водночас у цій справі встановлено, що виконавчі провадження №31537370 та №260781176, у межах яких накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 постановами державних виконавців, на підставі яких, як підтверджує відповідач (а.с.53), 03 березня 2012 року зареєстровано обтяження реєстраційний номер 12240128, а 21 вересня 2015 року - обтяження реєстраційний номер 11266029, були повернуті стягувачу 25 листопада 2015 року на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону №606-XIV. Отже, на момент вчинення цієї дії у державного виконавця були відсутні законодавчо вмотивовані підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Частиною п`ятою статті 47 Закону №606-XIV передбачалося, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Поряд з тим відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із пунктом 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону №1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

За приписами частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).

Позивач не оскаржує неправомірність постанов про накладення арешту на майно боржника.

У той же час матеріали справи не містять доказів існування на час звернення позивача у квітні 2023 року підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, перелік яких наведено у частині четвертій статті 59 Закону №1404-VIII, що не заперечував представник позивача у судовому засіданні.

Разом з тим довідкою відповідача від 23 серпня 2023 року №98294 підтверджується, що у Відділі ДВС у місті Луцьку відсутні відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 (а.с.61). Також станом на 23 серпня 2023 року щодо позивача відсутня інформація у Єдиному реєстрі боржників (а.с.67).

З урахуванням строків пред`явлення виконавчих документів до виконання (для виконавчих документів, виданих судом три роки) та правил переривання строку давності їх пред`явлення до виконання, визначених статтею 12 Закону №1404-VIII, такі строки за виконавчими документами, які перебували на примусовому виконанні у відповідача (ВП №31537370, ВП №26078176), та виконавче провадження за якими завершене 25 листопада 2015 року, закінчилися.

Наведене свідчить про відсутність доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення чинним накладеного на його майно арешту. Відсутність належних та допустимих доказів про наявність невиконаних зобов`язань позивача та обґрунтованість існування арешту протягом тривалого часу безумовно порушує його майнові права як власника та є несправедливим.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, такий підлягає зняттю.

Разом з тим з огляду на відсутність у державного виконавця безумовних підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 одночасно з поверненням виконавчих документів стягувачу у виконавчому провадженні, а також на час звернення позивача із заявою у квітні 2023 року згідно з частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII, підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна боржника відсутні.

Натомість, як було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно позивача, накладений у межах виконавчих проваджень №31537370, №26078176 (перебували у зведеному виконавчому провадженні №32657973), втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання виконавчого документа з огляду на фактичне завершення цих виконавчих проваджень, а також зважаючи на докази про те, що станом на 10 квітня 2023 року заборгованість перед стягувачем погашена (а.с.16), що третя особа у справі додатково підтвердила у заяві від 22 серпня 2023 року (а.с.46).

Наведене вказує на те, що підстави для продовження існування накладених у межах наведених вище виконавчих проваджень арештів на майно ОСОБА_1 відсутні. Іншого відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови від 18 вересня 2015 року ЗВП №32657973: номер запису про обтяження 11266029, зареєстровано 21 вересня 2015 року, та накладеного на підставі постанови від 27 лютого 2012 року, 20/847/2012: реєстраційний номер обтяження 12240128, зареєстровано 03 березня 2012 року. В іншій частині позовних вимог суд дійшов до висновку про відмову в їх задоволенні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27А, ідентифікаційний код юридичної особи 35041461), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови ЗВП №32657973: номер запису про обтяження 11266029, зареєстровано 21 вересня 2015 року, та накладеного на підставі постанови від 27 лютого 2012 року, 20/847/2012: реєстраційний номер обтяження 12240128, зареєстровано 03 березня 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк