Справа № 753/12726/23
Суддя: Цимбал І. К.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6-а/753/4/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Цимбал І.К., при секретарі Козін В.В., з участю заявника ОСОБА_1 , представника боржника Мітюшкіна В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в

м. Києві заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання виданих 21.07.2023 на підставі постанови Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2010, яка набрала законної сили 16.02.2010-

ВСТАНОВИВ:

Суть справи, що вирішується ухвалою.

Заявник звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання виданих 21.07.2023 на підставі постанови Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2010, яка набрала законної сили 16.02.2010, посилаючись на те, що на його користь ухвалено рішення, про виплату заборгованості по грошовому забезпеченню за період з 11.06.2008 по 07.08.2008; оформити відповідні документи для надання в структурні підрозділи ПФУ документи для оформлення пенсії; стягнути з МОУ не виплачену грошову компенсацію за неотримане речове майно на суму 7583 грн. 01 коп.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що 29.09.2009, 05.10.2009, 05.02.2010 відбувалися судові засідання, за результатами яких головуючий суддя повідомив, що рішення ухвалено на користь заявника та запропонував або самому написати проект або чекати по пошті. Постанова суду не надходила на адресу заявника шляхом поштового направлення, а також відсутня у єдиному державному реєстрі судових рішень, тому він не був обізнаний про її існування. Заявник зазначає, що не мав можливості отримати раніше постанову суду, а також вживати заходів щодо отримання останньої, так само як і виконавчих листів через хворобу родичів та їх догляд. Крім того, відповідні заходи щодо отримання постанови та виконавчих листів не здійснювалися заявником, у зв`язку з тим, що останній вважав, що нагадування про видачу постанови судді було б тиском на останнього, що є неприпустимим відповідно до закону. У 2019 році заявник звертався до Президента України, де зазначив, що не отримував рішення суду, проте відповіді не отримував. Враховуючи зазначене, заявник вважає причини пропуску пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання поважними та просить заяву задовольнити.

Рух справи.

24.07.2023 надійшла заява.

25.07.2023 згідно авторозподілу визначено суддю Цимбал І.К.

28.07.2023 направлені судові повістки про розгляд заяви на 02.08.2023.

02.08.2023 надійшли заперечення боржника.

02.08.2023 надійшо клопотання заявника про заміну його правосуб`єктності з фізичної особи на людину згідно заяви Президенту України про волевиявлення.

02.08.2023 постановлено ухвалу.

Встановлені судом обставини.

10.08.2009 суддею Даниленко В.В. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до МО України,. ГУПФ України, про зобов`язання виплатити заборгованість та перерахувати пенсію.

05.02.2010 суддею постановлена ухвала про здійснення судового розгляду справи за вказаним позовом у письмовому провадженні.

05.02.2010 ухвалена постанова суду.

27.06.2023 заявник звернувся із заявою про видачу останньому копії постанови.

04.07.2023 архівом Дарницького районного суду м. Києва видана довідка про те, що справа № 2а-60/2010 знищення за закінченням строку зберігання, на підставі наказу ДСА України, про затвердження переліку судових справ, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання документів та наказу.

21.07.2023 заявнику було видано виконавчі листи на підставі постанови Дарницького районного суду від 05.02.2010, яка набрала законної сили 16.02.2010, строк пред`явлення до виконання 1 рік.

30.07.2023 заявник отримав копію постанови.

Доводи учасників справи.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, з підстав зазначених в останній, а також додав, що окрім зазначених у заяві підстав, які обґрунтовують поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання ще мали місце й інші підстави, зокрема погрози з боку МОУ щодо невчинення заявником дій направлених на відновлення порушення прав останнього. Крім того, справа за позовом заявника містить інший номер справи, ніж той що був при відкритті провадження.

Представник боржника в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що заявником не додано од заяви доказів, які б обґрунтовували поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, зокрема доказів щодо хвороби родичів, звернення до суду з приводу видачі постанови суду протягом 13 років та 5 місяців. Представник зазначає, що доводи заявника ґрунтуються на формальних міркуваннях і зважаючи на тривалість пропущеного строку, з боку заявника вбачається бездіяльність щодо реалізації прав на виконання судового рішення.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 370 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 26.06.2013 по справі№ 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень остання полягає у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) («Шмалько проти України», заява № 60750/00, п. 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу («Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Hornsby v. Greece» (заява № 18357/91, п. 40), «Деркач та Палек проти України» (заяви № 34297/02 та № 39574/02, п. 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («ImmobiliareSaffi v. Italy», заява № 22774/93, п. 74).

Відповідно до п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії» (заява № 589498/00), п. 52 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу.

У п. 33 рішення Європейського суду з прав людини «Сокур проти України»

(№ 29439/02) зазначено про те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 376 КАС України, стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Ухвалу суду за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини в рішеннях у справі «Пономарьов проти України», та «Трух проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» визначено, що вирішення поновленого строку на оскарження перебуває в межах дискреційний повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від суддів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад неповідомлення сторін органами влади про прийняття рішення у їх справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Отже, практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник був обізнаний із тим, що у справі за його позовом ухвалена постанова суду на його користь, що свідчить з його особистої заяви про видачу копії постанови від 27.06.2023. Разом з тим, на підтвердження обставин щодо поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання,заявник не надав жодного доказу, зокрема про хворобу родичів та догляд за ними, власні хвороби,що перешкоджало заявнику впродовж 13 років та 5 місяців звернутися до суду за видачею виконавчих листів.

Доводи заявника про те, що останній не бажав вчиняти тиску на суд, щодо отримання постанови суду та виконавчих листів, суд вважає неспроможними, оскільки на останньогоякна сторону у спорі відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КАС України та ч. 4 ст. 44 КАС України у новій редакції покладений саме обов`язок добросовісно користуватися своїми правами і будучи обізнаним про ухвалення відповідного рішення, заявник мав право і повинен був звернутися до суду за отриманням процесуального та виконавчих документів у строк визначений законом, тим більш вразі якщо відповідна постанова суду не була направлена заявнику, що в свою чергу наразі не може бути перевірено судом, у зв`язку із знищенням судового провадження.

Що стосується погроз з боку боржника, які також перешкоджали заявнику вчинити відповідні вище зазначені дії, останнім також доказів не надано.

Доводи заявника про те, що з переписки із державними органами вбачається, що заявник не був обізнаний про ухвалення постанови станом на 2019 рік спростовуються твердженнями заявника особисто зазначеними ним у письмовій заяві від 27.06.2023, про те що 05.02.2010 головуючим у справі його було повідомлено про ухвалення рішення на його користь, яка в свою чергу розглядалась без участі заявника згідно його заяви, що вбачається з тексту постанови суду та ухвали про розгляд справи у письмовому провадженні. У зв`язку з зазначеним, суд вважає, що не є поважною також причина для невчинення зазначених вище дій заявником і відсутність рішення у державному реєстрі судових рішень.

Суд вважає, що такий значний проміжок часу, протягом якого заявник не виявив належної зацікавленості щодо відновлення свого порушеного права, свідчать про власну бездіяльність скаржника, оскільки заявником не надано доказів про наявність будь яких поважних причин для не вчинення відповідних процесуальних дій щодо яких заявник просить суд поновити строк, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. п. 18 ч.1 ст. 294,376 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання виданих 21.07.2023 на підставі постанови Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2010, яка набрала законної сили 16.02.2010 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Головуючий: