Справа № 440/5298/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 р.Справа № 440/5298/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2022, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 26.12.22 року по справі № 440/5298/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 04.05.2022 №505 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині застосування до старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції; визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 11.05.2022 №209 о/с; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області з 12.05.2022; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтував доводами про те, що звільнення його зі служби в поліції є протиправним, оскільки він не мав умислу на вчинення дисциплінарного проступку, а відповідні дії вчинені через необережність, що виключає наявність в діях позивача вини.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу , вважає, що при ухваленні вказаного судового рішення суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права. Вважає , що суд першої інстанції не звернув увагу на особливості застосування дисциплінарних стягнень, визначених ст.29 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України (зі змінами в редакції від 15.03.2022) та дійшов помилкового висновку про правомірність застосування до Позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу -

звільнення зі служби в поліції. Позивач визнає, що 18.04.2022 допустив порушення вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 лютого 2016 р. №250/28380, проте, прямого умислу на залишення без нагляду автоматичної зброї не мав. З огляду на те, що дисциплінарний проступок позивачем вчинено з необережності, він усвідомлює та визнає своєю провину у вчиненні дисциплінарного проступку, а також враховуючи те, що не настали негативні наслідки, вважає, що застосування відповідачем до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції було надмірним. Так, при застосуванні до Позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції Відповідачем безпідставно не враховано, не розглянуто можливість застосування до нього менш суворих заходів дисциплінарної відповідальності. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, рішення суду першої інстанції вважає законним, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Колегія суддів не задовольняє клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи , виходячи з наступного.

Другим апеляційним адміністративним судом забезпечено доступ сторін та учасників справи до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції, в тому числі з використанням власних технічних засобів (згідно ст. 195 КАС України) зі всіма учасниками справи, які виявили таке бажання та повідомили про нього суд.

Окрім того, судом забезпечено можливість надіслання на адресу суду процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (в тому числі і письмових пояснень, відзивів, доказів тощо) засобами як поштового так і електронного зв`язку (через підсистему Електронний суд), про що повідомлено на офіційному сайті суду.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 4 вказаної статті закріплений обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.

Апеляційний суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 196 КАС України присутність осіб, які беруть участь у справі, є не обов`язковою та судом така обов`язковою не визнавалася, а відкладення справи, призведе до необґрунтованого затягування апеляційного розгляду, коли таку може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та наданих письмових пояснень позивача викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Будь-яких нових доказів або обставин у справі сторонами не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.

Крім того , представником позивача неодноразово заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття та розгляд справи судом відкладався.

Колегія суддів зауважує, що явка позивача та його представника в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, ухвалою суду забезпечено участь представника ОСОБА_1 Гузь Тетяни Олегівни у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, сторони не позбавлені були права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів, які не були раніше подані до суду, якщо б вважала це за необхідне.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 03.03.2017 прийнятий на роботу в органах Національної поліції на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Шишацького відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП .

Наказом ГУНП в Полтавській області від 11.02.2021 №79о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області .

18.04.2022 о 21 год. 20 хв. до чергової частини УОАЗОР ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт т.в.о. начальника кримінальної поліції ГУНП підполковника поліції Лиманця О.І. про те, що близько 17 год. 40 хв. до УКР звернувся таксист служби "UKLON" - ОСОБА_2 , який добровільно видав автоматичну зброю "АК-74" № НОМЕР_1 із 4-ма магазинами до нього по 30 набоїв 5,45 мм кожен, в чохлі, зазначивши, що вказаний автомат на задньому сидінні його автомобіля залишив невідомий клієнт, який близько 16 год. 00 хв. користувався його послугами від відділу поліції №2 Полтавського РУП (м. Полтава, вул. Олени Пчілки, 19а) до торгового центру " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (м. Полтава, вул. Гоголя, 32) .

Факт добровільної видачі АК-74 зареєстрований до ІТС ІПНП (ЄО) ГУНП за №298.

З`ясовано, що вказану автоматичну зброю залишив на задньому сидінні автомобіля старший дізнавач сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 .

Того ж дня о 17 год. 41 хв. в ІТС ІПНП (ЄО) Полтавського РУП ГУНП за №7954 зареєстроване повідомлення командира взводу №3 патрульної роти в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України лейтенанта ОСОБА_3 про те, що по АДРЕСА_1 пішим нарядом НГУ у стані алкогольного сп`яніння затримано капітана поліції ОСОБА_1 .

Під час виїзду мобільної групи УГІ ГУНП капітану поліції ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатора "Драгер" о 18 год. 14 хв. проведене освідування, результат - 2,85 проміле .

Наказом ГУНП в Полтавській області від 19.04.2022 №263 призначено проведення службового розслідування дисциплінарною комісією .

У ході проведення службового розслідування опитано капітана поліції ОСОБА_1 , який пояснив, що 18.04.2022 він раніше покинув робоче місце з дозволу керівництва з огляду на сімейні обставини. Вийшовши з відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП Шабельник І.А. придбав пляшку горілки об`ємом 0,5 л та випив її. У подальшому ОСОБА_1 викликав таксі та поїхав додому. По дорозі додому ОСОБА_1 помітив, що у нього відсутні грошові кошти та попрохав водія таксі зупинитися біля торгового центру " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Підійшовши до банкомату біля ТЦ "Метрополітен" ОСОБА_1 помітив, що банкомат не працює, а вийшовши з ТЦ помітив відсутність автомобіля служби таксі, зателефонувати до служби таксі не зміг, оскільки мобільній телефон розрядився. У цей час до ОСОБА_1 підійшли двоє невідомих чоловіків та почали йти за ним. Далі ОСОБА_1 зупинили працівники Національної гвардії України. Подальших обставин поліцейський не пам`ятає, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння. Опитаний зазначив, що автоматична вогнепальна зброя "АК-74", яка видана йому на постійне зберігання через воєнний стан знаходиться у ГУНП. Зброю видав водій таксі, на якому пересувався ОСОБА_1 по м. Полтава .

Крім того, під час добровільної видачі АК-74 відібрано пояснення від громадянина ОСОБА_2 , який повідомив, що 18.04.2022 близько 16 год. 00 хв. через мобільний застосунок йому прийшов виклик за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши за вказаною адресою, він чекав приблизно 15 хвилин, потім вийшов чоловік в цивільному одязі, який в руках тримав великий чохол, який він поклав на підлогу за передніми сидіннями, а сам сів на переднє пасажирське сидіння, із собою він мав пакет, який тримав в руках. Від даного чоловіка був різкий запах алкоголю. Як тільки він сів до салону автомобіля, опитаний запитав куди їхати, на що він відповів, що їхати будемо до ТЦ "Метрополітен", що по вулиці Шевченка. Коли вони під`їхали до даного закладу він повідомив, щоб опитаний його чекав, а він піде зняти грошові кошти з банкомату. Як зазначив громадян ОСОБА_2 , він чекав клієнта приблизно 30 хвилин, після чого клієнт вийшов та відразу почав відходити в невідомому напрямку, на що йому опитаний відкликнув, щоб він не тікав та забрав свої речі з салону, та розрахувався із ним, але він втік, та не повернувся. Тоді опитаний вирішив почекати ще деякий час, але клієнт так і не повернувся. Потім він вирішив відкрити змійку на чохлі та глянути, що там в середині. Відкривши змійку опитаний побачив, що в середині лежить автоматична зброя, і тоді він вирішив відвести її до поліції, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Зайшовши в середину приміщення, він розповів працівнику поліції дану історію і добровільно видав всі речі, які залишились в автомобілі, та автоматичну зброю.

04.05.2022 начальником ГУНП в Полтавській області затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни старшим дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_1 .

За висновком службового розслідування факт вчинення дисциплінарного проступку старшим дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_1 визнано таким, що знайшов своє підтвердження. За грубе порушення службової дисципліни, що виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 3, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпункту 2 пункту 4, підпункту 6 пункту 10 розділу І, пункту 1 розділу IV Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, що виявилось у недбалому поводженні із табельною вогнепальною зброєю, залишення її без нагляду, вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України, перебування у громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння, вирішено застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

04.05.2022 начальником ГУНП в Полтавській області виданий наказ №505 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності", пунктом 1 якого наказано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції .

11.05.2022 начальником ГУНП в Полтавській області виданий наказ №209о/с, яким капітана поліції ОСОБА_1 , старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" 11.05.2022 .

Не погодившись з накладенням дисциплінарного стягнення та рішеннями відповідача про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що при прийнятті спірних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1,2 ст.18 Закону №580-VIII поліцейській зобов`язаний 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно частин 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 "Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок №893).

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 893 визначено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Вимоги до змісту висновку службового розслідування визначені пунктом 4 розділу VI Порядку №893, що узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту.

З метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ названих Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Приписами пункту 3 розділу IV Правила етичної поведінки поліцейських передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Варто зауважити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 04.05.2022 начальником ГУНП в Полтавській області.

У ході службового розслідування встановлено факт залишення позивачем автоматичної зброї без нагляду, необережного поводження з нею, перебування у громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння за обставин, викладених вище.

Позивач під час службового розслідування, а також у ході розгляду справи у суді не заперечував вищеописаних обставин, що мали місце 18.04.2022, а саме - щодо залишення автоматичної зброї з набоями в автомобілі служби таксі, а також перебування в громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння в робочий час.

Судом першої інстанції досліджено відеозаписи з камер спостереження, які знаходяться у відділі поліції №2 Полтавського РУП ГУНП, а також ТЦ "Метрополітен" /а.с. 139/.

На відеозаписах зафіксовано факт прибуття позивача до відділу поліції 18.04.2022 в однострої із великим чохлом для зброї за спиною, залишення відділу поліції з таким чохлом у цивільному одязі. Також на відеозаписах зафіксовано момент, коли позивач сідає в автомобіль, у якому в подальшому він залишив чохол зі зброєю та набоями до неї, перебування позивача у торговельному центрі та залишення його, прохід по вулиці.

Позивач наведені обставини не заперечував та визнав, що на відеозаписах зафіксовано саме його пересування по місту.

Згідно з частиною першою статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отож, зважаючи на підтвердження вищеописаних обставин письмовими поясненнями, наданими безпосередньо позивачем під час службового розслідування, а також повтореними у ході судового розгляду, суд визнає такі обставини доведеними поза розумним сумнівом.

Доводи позивача про проведення освідування його газоаналізатором "Драгер", щодо якого відсутні відомості про його сертифікацію до уваги судом не приймаються , виходячи з наступного.

Верховний суд України в абз.2 п.25 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року №6 (зі змінами і доповненнями) "Про практику розгляду судами трудових спорів" вказав, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Колегія суддів звертає увагу, що наведеними вище доказами, зокрема, результатом за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», за результатами тестування якого у позивача виявлено 2,85 проміле алкоголю у видихаємому повітрі підтверджується факт перебування заявника під час несення служби у стані алкогольного сп`яніння.

Факт перебування у громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння позивач не заперечує.

Доводи представника позивача про неознайомлення ОСОБА_1 з правилами поводження з вогнепальною зброєю спростовані у ході судового розгляду.

Так, відповідач у відзиві на позов зазначив, що з огляду на введення в Україні воєнного стану та оголошення бойової тривоги, 24.02.2022 т.в.о. начальника відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП капітаном поліції Бухоніним М.І. старшому дізнавачу сектору дізнання відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП капітану поліції Шабельнику І.А., після проведення цільового інструктажу, видано на постійне зберігання закріплену за останнім зброю, а саме: пістолет Макарова 9 мм 5033, два магазини до нього та 16 патронів.

Проходження інструктажу підтверджується записом від 24.02.2022 та особистим підписом ОСОБА_1 в Журналі №2 реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю /а.с. 126-128/. Факт отримання зброї та боєприпасів до неї підтверджується записом від 24.02.2022та особистим підписом позивача у Книзі №1 видачі й приймання озброєння ВП №2 Полтавського РУП /а.с. 129-130/.

Окрім цього, 04.04.2022 капітан поліції ОСОБА_1 отримав на постійне зберігання автоматичну зброю "АК-74" № НОМЕР_1 із 4-ма магазинами до нього по 30 набоїв 5,45 мм кожен, підсумок.

Проходження інструктажу підтверджується записом від 04.04.2022 та особистим підписом ОСОБА_1 в Журналі № 2 реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю /а.с. 126-128/.

Факт отримання зброї та боєприпасів до неї підтверджується записом від 04.04.2022 та особистим підписом позивача у Книзі №1 видачі й приймання озброєння ВП №2 Полтавського РУП /а.с. 129-130/.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.02.2016 за №250/28380, кожен поліцейський повинен знати та точно виконувати встановлені цією Інструкцією заходи безпеки при поводженні зі зброєю та боєприпасами.

У силу підпункту 6 пункту 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю категорично забороняється залишати зброю без нагляду, а також передавати її іншим особам.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю вогнепальна зброя та боєприпаси до неї видаються поліцейському під його особисту відповідальність, який зобов`язаний берегти і підтримувати в належному стані передану йому в користування вогнепальну зброю (боєприпаси) та обачливо поводитися з нею (ними) відповідно до вимог цієї Інструкції.

Таким чином, поліцейський зобов`язаний дотримуватись правил поводження зі зброєю та йому заборонено залишати зброю без нагляду.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач будучи ознайомленим і зобов`язуючись дотримуватися Правил етичної поведінки щодо не допускання перебування на службі у нетверезому стані, ОСОБА_1 знаходився з вогнепальною зброєю, отже своїми діями свідомо наражав на небезпеку як себе, так і інших поліцейських, громадян, адже алкогольні напої, відповідно до своїх властивостей можуть впливати на швидкість реакції при поводженні з потенційно небезпечними механізмами (вогнепальна зброя та інше).

Тому позивач, як поліцейський, повинен був дотримуватися високих стандартів розумної та законної поведінки та етичних норм, а не намагатися ухилятися від них.

В постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року у справі № 21- 1288а15 та від 20 жовтня 2015 року у справі №21-2103а15 прямо зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Колегія суддів зазначає, що дії ОСОБА_1 безумовно підривають авторитет Національної поліції України в очах громадян.

Доводи позивача про те, що він не мав умислу на вчинення дисциплінарного проступку, а встановлені у ході службового розслідування обставини мали місце через необережність колегія суддів відхиляє, оскільки законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Підставою для накладення дисциплінарного стягнення є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому таке рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду дисциплінарного стягнення.

Отже, службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) воно було призначено.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати дій, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що перебування поліцейського у громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння, залишення ним ввіреної йому зброї без нагляду у період дії на території України воєнного стану безумовно свідчать про нехтування службовою дисципліною.

Доводи позивача про те, що зброя залишена ним у надійному місці (салоні автомобіля служби таксі) через необхідність зняття готівки у банкоматі наведених висновків не спростовують, адже такі дії позивача є грубим порушенням вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю.

Суд першої інстанції правомірно визнав безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що вищеописаний випадок мав місце у позаробочий час, адже службовим розслідуванням підтверджено, що позивач залишив місце несення служби у робочий час, посилаючись на сімейні обставини. До того ж, чинне законодавство зобов`язує поліцейського дотримуватись вимог службової дисципліни постійно, а не лише під час виконання посадових обов`язків.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідач правильно кваліфікував дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Тяжкість вчиненого проступку пов`язана з тим, що відповідні дії мали місце у період воєнного стану.

Враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет органів Національної поліції, суд вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. При цьому, позивач раніше вже звільнявся з органів Національної поліції за порушення службової дисципліни, а правомірність застосування до нього дисциплінарного стягнення була предметом розгляду у справі №1640/2465/18.

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, можна зробити висновок, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Так, Верховний Суд в постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 зазначив, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово- дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Також, колегія суддів звертає увагу, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).

Також немає підстав вважати, що відповідач необґрунтовано обрав крайній захід дисциплінарного впливу на позивача, оскільки Дисциплінарний статут не визначає конкретних видів дисциплінарних проступків, яким мають відповідати ті чи інші види дисциплінарних стягнень, тобто обрання відповідного виду стягнення належить до дискреційних повноважень Департаменту ПП. Так вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що дисциплінарним проступком визнається протиправне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність), тобто невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків при здійсненні повноважень, передбачених Конституцією України та Законами України, статутом, наказами керівника (установи) та іншими організаційно-розпорядчими документами, перевищення наданих повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням служби, а також вчинок, що суперечить вимогам нормативних актів щодо професійної етики та поведінки.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. Характерні ознаки умислу: усвідомлення працівником суспільної шкідливості своєї поведінки; передбачення негативних наслідків такої поведінки; бажання настання шкідливих наслідків у результаті своєї поведінки або свідоме допущення їх. Залежно від характеру вольового ставлення особи до суспільно-шкідливих наслідків свого діяння визначають два види умислу: прямий - коли працівник, передбачаючи суспільно шкідливі наслідки своєї дії чи бездіяльності, бажає їх настання; побічний - коли працівник, передбачаючи суспільно шкідливі наслідки своєї дії чи бездіяльності, прямо не бажає їх, але свідомо допускає їх настання.

Проте, необережність характеризується тим, що працівник, який вчинив дисциплінарний проступок, передбачав можливість настання шкідливих наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховував на їх відвернення або не передбачав можливість таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити. Необережність виявляється зазвичай як недбалість.

Отже, незалежно від форми вини обов`язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Форма вини впливає на ступінь тяжкості вчиненого проступку. Тобто дисциплінарний проступок, вчинений з необережності, вважається менш тяжким, ніж вчинений умисно. А від цього, своєю чергою, має залежати й вид дисциплінарного стягнення.

За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, при наданні оцінки правомірності порядку накладення на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити з наявності всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

Отже, з врахуванням встановлених вище обставин, підстав вважати обраний вид стягнення непропорційним дисциплінарному проступку, вчиненому позивачем, у апеляційного суду також немає.

Відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства, і такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Вищенаведене узгоджується з практикою Верховного суду , викладеною в постанові від 31 травня 2023 року у справі № 600/1542/22-а.

Враховуючи вище викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позивачем вчинено проступок, що є несумісним з подальшим проходженням служби, а тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то такі, як вірно зазначив суд першої інстанції є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, а відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 січня 2020 року справа № 807/231/17, від 28 листопада 2019 року справа № 120/860/19а, від 04 грудня 2019 у справа № 824/355/17-а.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 по справі № 440/5298/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 29.08.2023 року