Справа № 480/3278/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року Справа № 480/3278/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3278/23 за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги та матеріальної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якій просив стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні 22.10.2021 вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку, а також матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора за 2022 рік відповідно до положень ст. 83 Закону України «Про прокуратуру».

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом керівника Сумської обласної прокуратури № 410к від 19.10.2021, на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури", позивача з 22.10.2021 звільнено з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області, однак, при звільненні позивачу не було виплачено всіх належних сум, а саме вихідної допомоги при звільненні.

Крім того, позивач зауважив, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі № 480/12137/21 визнано протиправним і скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 410к від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 25 жовтня 2021 року.

На переконання позивача, оскільки його звільнення було здійснено без законної підстави, він має право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, проте на звернення позивача про виплату вказаної допомоги, відповідач листом від 03.03.2023 № 07-213 вих.-23 зокрема повідомив, що підстави для нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відсутні.

На думку позивача, вказане свідчить про істотне порушення його прав, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою суду від 13.04.2023 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 20.04.2023 продовжено строк залишення позовної заяви без руху. На виконання вимог ухвали від 20.04.2023 позивачем надано суду пояснення щодо строків звернення до суду.

Ухвалою суду від 03.05.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/3278/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що позивач звільнений з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури з 22.10.2021 відповідно до наказу керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 410к.

При звільненні з ним проведено остаточний розрахунок та виплачені усі належні виплати. Позивача звільнено з посади прокурора у зв`язку з неуспішним проходженням ним атестації, що виключає обов`язок роботодавця виплатити йому вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України. На переконання представника відповідача, оскільки ні спеціальними Законами України "Про прокуратуру" та Законом № 113-ІХ, ні ст. 44 КЗпП України не передбачено виплати вихідної допомоги прокурорам, яких звільнено відповідно до п. п. 2 п. 19 розділу II Закону України № 113-ІХ у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, правові підстави для її виплати позивачу у Сумської обласної прокуратури відсутні.

Щодо вимог позивача в частині виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік представник відповідача зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру» така допомога може надаватися прокурору у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Водночас, вказана виплата не є обов`язковою і здійснюється в межах бюджетних асигнувань, що мають кількісні, часові та цільові обмеження.

Так, відповідно до додатково виділених кошторисних призначень затверджених Офісом Генерального прокурора, виплати матеріальної допомої для вирішення соціально-побутових питань працівникам Сумської обласної прокуратури були здійснені в лютому та грудні 2022 року. Водночас, з огляду на те, що позивача наказом Сумської обласної прокуратури від 22.07.2022 № 178к було поновлено з 25 жовтня 2021 року на посаді, яка відсутня в штатному розписі Сумської обласної прокуратури, з урахуванням правової природи вказаної виплати та здійснення її виплати виключно в межах бюджетних асигнувань, матеріальна допомога ОСОБА_1 для вирішення соціально-побутових питань у 2022 році не нараховувалась та не виплачувалась на законних підставах.

Враховуючи викладене, на думку представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 що з 29.12.1999 до 22.10.2021 працював в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах, а з 15.12.2015 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області (а.с. 10-12).

Наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 410к на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури" позивача з 22.10.2021 звільнено з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області (а.с. 10-12).

Згідно копії розрахункового листа за жовтень 2021 року при звільненні позивачу вихідна допомога не була нарахована та виплачена (а.с. 46), що також визнається відповідачем у відзиві.

Відповідно до інформації з автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі № 480/12137/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 № 194 про неуспішне проходження атестації прокурором Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 . Визнано протиправним і скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 410к від 19.10.2021 про звільнення позивача з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 25.10.2021. Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 30171 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 25 жовтня 2021 року. Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8649,02 грн. з відрахуванням податків та зборів.

На виконання вказаного рішення суду наказом Сумської обласної прокуратури від 22.07.2022 № 178к скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 410к від 19.10.2021 про звільнення позивача з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області (п. 1 наказу) та поновлено позивача з 25 жовтня 2021 року (п. 2 наказу) (а. с. 15).

З метою відновлення порушених прав в частині невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік позивач звернувся до Сумської обласної прокуратури із заявою від 23.02.2023 (а.с. 84).

На звернення позивача від 23.02.2023, відповідач листом від 03.03.2023 № 07-213 вих-23 (а.с. 17-19) зокрема повідомив позивача про те, що позивачу у 2022 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, яка не є обов`язковою виплатою і виплачується в межах бюджетних асигнувань, що мають кількісні, часові та цільові обмеження, не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки посада, на якій позивача поновлено, відсутня в штатному розписі Сумської обласної прокуратури.

Вважаючи, що Сумською обласною прокуратурою безпідставно не здійснено нарахування і виплату вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст. 44 КЗпП України та відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, передбаченої ч. 3 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон 1697-VII) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Статтею 4 Закону № 1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої даної статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно із підп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі прокуратури" № 113-IX від 19.09.2019 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Законом України "Про прокуратуру" та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, або в разі неуспішного проходження атестації.

Нормою, що визначає порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

При цьому, Конституційний Суд України у Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 8 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу).

Статтею 40 КЗпП України встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» внесені зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».

Таким чином, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Натомість, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків, коли на правовідносини щодо звільнення прокурорів не поширюються положення КЗпП України. Разом з тим, до такого переліку не включено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Судом встановлено, що позивача звільнено з посади на підставі підп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі прокуратури" № 113-IX від 19.09.2019.

Відтак, стаття 44 Кодексу законів про працю України є нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення.

У контексті наведеного, суд звертає увагу, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20.

При цьому, суд критично ставиться до аргументів відповідача, що ані спеціальними Законами України «Про прокуратуру» та № 113-ІХ, ані ст. 44 КЗпП України не передбачено виплату вихідної допомоги прокурорам, яких звільнено на підставі підпункту 2 п. 19 розділу II Закону України № 113-ІХ, з посиланням на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 у справі № 820/1119/16.

Так, у постанові від 31 січня 2018 року (справа № 820/1119/16) Верховний Суд зазначив, серед іншого, таке: «Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII, у тому числі ч. 1 ст. 46-2, якою передбачалось звільнення прокурорів за КЗпП України, втратив чинність 15.07.2015 року на підставі п.1 пп.1 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, а тому на час звільнення позивача були відсутні правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 1789-XII року. Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України № 1697-VII (а не ЗУ №1789-XII), яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання».

Водночас варто зауважити, що після набрання чинності Законом № 113-ІХ Верховний Суд неодноразово висловлював іншу (протилежну) правову позицію з приводу стягнення вихідної допомоги на підставі статті 44 КЗпП у спорах, які виникали у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII (через призму положень пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, суд застосовує правову позицію, викладену в постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 18 травня 2023 у справі № 580/3739/22, які є останніми в цій категорії спорів.

За наведених обставин, з урахуванням правових висновків Верховного Суду та наведених норм чинного законодавства України,з огляду на те, що позивача звільнено на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі прокуратури" № 113-IX від 19.09.2019 на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, то позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку підлягає задоволенню.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних дні за цей період.

Як встановлено із довідки Сумської обласної прокуратури від 05.08.2022 № 21-229 вих.-22 середньомісячна заробітна плата позивача складає 8649,02 грн. (а.с. 73).

Таким чином, оскільки відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі 8649,02 грн.

Щодо вимог позивача в частині виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 статті 83 Закону України «Про прокуратуру» прокурору може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Згідно із пп. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31.05.2012 (далі - Постанова № 505) керівникам органів прокуратури надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Відповідно до п. 6 Постанови № 505 видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури.

За приписами частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

За текстом пункту 6 частини першої статті 2 БК України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Відповідно до пункту 30 частини першої статті 2 БК України кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Таким чином, першочерговою та необхідною умовою для ініціювання питання отримання допомоги на вирішення соціально-побутових питань є наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі. Такі видатки можуть здійснюватись виключно в межах коштів з фонду заробітної плати (грошового забезпечення), що затверджений для бюджетних установ у відповідних кошторисах.

Водночас, виплата відповідачем грошових коштів без наявності відповідних асигнувань фактично буде вважатися порушенням бюджетного законодавства.

Як встановлено судом, свою відмову у наданні позивачу допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач мотивував тим, що у кошторисі доходів і видатків Сумської обласної прокуратури на 2022 рік з урахуванням змін до кошторису на 2022 рік від 23.02.2022 № 38, затвердженою першим заступником Генерального прокурора 23.02.2022, не було передбачено видатків для виплати матеріальної допомоги позивачу у зв`язку з відсутністю посади, на якій поновлено позивача, у штатному розписі Сумської обласної прокуратури.

За таких обставин та правового врегулювання, з огляду на те що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою і виплачується один раз на рік за наявності коштів, в межах затверджених обсягів фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік, суд погоджується з доводами відповідача про об`єктивну неможливість здійснити нарахування і виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень на зазначену ціль.

При цьому, суд враховує, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі № 480/12137/21 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено, апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року по справі № 480/12137/21 скасовано. Прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Таким чином, на час розгляду даної справи, предметом розгляду якої є стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 410к від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області у судовому порядку визнано законним.

За наведених обставин, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік задоволенню не підлягають.

Нормами частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

З огляду на викладене, керуючись ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 на підставі наказу керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 410к вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку та стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку в сумі 8649,02 грн.

З огляду на часткове задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Сумської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги та матеріальної допомоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 на підставі наказу керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 410к вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку.

Стягнути з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, Сумська область, 40000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку в сумі 8649 (вісім тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 02 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, Сумська область, 40000, ) суму судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість гривень) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко