Справа № 752/12774/23
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/224/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18.08.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного (письмового) провадження без виклику осіб адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Куценка О.В. звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якій просив скасувати постанову відповідача № 1334 від 13.06.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 01.05.2023 відносно позивача був складений протокол серії ВАВ № 269562 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.152 КУпАП. Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 01.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , самовільно встановив крісло-мішок в кількості 5 штук без дозвільних документів. Позивач отримав повідомлення про те, що 13.06.2023 року відбудеться засідання комісії з розгляду зазначеного протоколу. 13.06.2023 Адміністративною комісією при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152 КУпАП. Позивач із винесеною відповідачем постановою не погоджується, оскільки в його діях відсутнє будь-яке порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів. У постанові про адміністративне правопорушення зазначено про порушення п.20.1.1. Правил благоустрою м. Києва, що лише описують правопорушення. За фабулою адміністративного правопорушення лише вказувалось про самовільне розміщення крісел-мішків, а для кваліфікації потрібно зазначити певне недотримання встановлених положень/правил нормативно -правового акту, в якому мають висуватись певні вимоги. З положень Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правил благоустрою міста Києва не вбачається будь-яких встановлених правил для розміщення крісел-мішків, які б порушив позивач. Посилаючись на викладене, а також з метою захисту порушених прав, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.06.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В липні 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що оскаржувана постанова була винесена із дотриманням вимог закону, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а відтак позивача було законно притягнуто до адміністративної відповідальності та правомірно накладено відповідне адміністративне стягнення.

В серпні 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на відсутність та недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, та наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2023 року, в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін було відмовлено.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

01.05.2023 відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 269562, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 01.05.2023 о 21-00 год. у АДРЕСА_1 , порушив правила та норми благоустрою, самовільно розмістив крісло-мішки в кількості 5 штук, без дозвільних документів, чим порушив правила благоустрою та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152 КУпАП.

13.06.2023 Адміністративною комісією при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було винесено постанову № 1334, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, оскільки, ОСОБА_1 порушив правила благоустрою території - самовільно розмістив крісла-мішки в кількості 5 штук за адресою: м. Київ, вул. Поштова площа, 3, чим порушив ст. 152 КУпАП та п. 20.1.1. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, а також на позивача було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач вказує на протиправність зазначеної постанови, та наявність підстав для її скасування.

Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на обґрунтованість винесеної відповідачем постанови.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що пунктом 20.1.1. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, встановлено, що до відповідальності за порушення у сфері благоустрою притягуються особи, винні у: порушенні вимог Законів України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", «Про відходи" та «Про охорону навколишнього природного середовища"; порушенні встановлених державних стандартів, норм і цих Правил; - проектуванні об`єктів благоустрою м. Києва з порушенням вимог Правил забудови м. Києва та державних будівельних норм; порушенні режиму використання й охорони територій та об`єктів рекреаційного призначення; самовільному зайнятті території (частини території) об`єкта благоустрою; пошкодженні (руйнуванні чи псуванні) вулично-дорожньої мережі, інших об`єктів благоустрою; знищенні або пошкодженні зелених насаджень чи інших об`єктів озеленення; забрудненні (засміченні) території; самовільному наклеюванні оголошень, інформаційно-агітаційних плакатів, реклами, листівок тощо та нанесенні написів, малюнків тощо на об`єктах благоустрою території міста; неналежному утриманні об`єктів благоустрою, зокрема покриття доріг, тротуарів, освітлення території тощо; створюванні умов, які ускладнюють або унеможливлюють прибирання об`єктів та елементів благоустрою.

До об`єктів благоустрою міста належать: 2.2.1. території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні майданчики, дитячі майданчики, історичні національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади та сквери; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі, зони відпочинку біля води; д) кладовища; е) інші території загального користування. 2.2.2. Прибудинкові території. 2.2.3. Території будівель та споруд інженерного захисту територій. 2.2.4. Охоронні зони інженерних мереж, технічні засоби телекомунікацій. 2.2.5. Території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору (п.2.2. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначаються Законом України «Про благоустрій населених пунктів».

Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, керуються у своїй діяльності Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 219 КУпАП визначено, що виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 44-3, частиною другою статті 52, статтями 53, 53-1, 54, частиною першою статті 56, статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 188-56, 197, 198 цього Кодексу.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно із ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

З наявних у справі доказів вбачається, що стороною позивача не оспорюється факт розміщення позивачем крісел-мішків 01.05.2023 року за адресою: м. Київ, Поштова площа, 3, однак, зазначається про те, що для належної кваліфікації дій позивача відповідач повинен був зазначити яке конкретно положення/правило нормативно-правового акту у сфері благоустрою порушив позивач, а відтак наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, у позові є послання на висновок Верховного суду, викладений у постанові від 17.06.2020 по справі №712/2602/17, яких зазначив, що стаття 152 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів.

Однак, суд звертає увагу сторони позивача на те, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач порушив п. 20.1.1. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, яким встановлено, що до відповідальності за порушення у сфері благоустрою притягуються особи, зокрема, винні у самовільному зайнятті території (частини території) об`єкта благоустрою.

Позивача було притягнуто до відповідальності за порушення п. 20.1.1. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, за те, що він самовільно зайняв територію в м. Києві по Поштовій площі, 3, яка є об`єктом благоустрою міста, самовільно розмістивши крісла-мішки в кількості 5 штук без відповідних дозвільних документів.

На переконання суду, відповідач у постанові від 13.06.2023 року зазначив, яку саме норму Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, порушив позивач, що спростовує доводи, якими представник позивача обґрунтовує позовні вимоги.

Крім того, представник позивача не довів того, що позивач мав право розміщати за вказано адресою, яка є об`єктом благоустрою міста, крісла-мішки, зокрема, шляхом надання відповідних договорів та/або дозвільної документації.

Також варто вказати на те, що процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності була проведено у відповідності з вимогами чинного законодавства України, позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, а також в матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача, відповідно до яких, останній, вказує про розміщення за вказаною адресою крісел-мішків без відповідної дозвільної документації, однак, не визнає, що ним порушено встановлені законом вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення ним порушення відповідними доказами.

В той же час, як вбачається з позовної заяви, позивач не заперечує факту порушення, зазначеного в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, однак, зазначає, зокрема, про процесуальні порушення при вирішенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства та за наявності обставин, що підтверджують вину позивача.

Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування оскаржуваної постанови позивачем не доведено, а судом не встановлено, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 8, 9, 10, 14, 73-77, 79, 168, 171, 173-183, 192, 241-245, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко