Справа № 320/4359/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4359/22 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови від перерахування ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 23.11.2021 №2021, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії без обмеження максимальним розміром ОСОБА_1 , згідно з довідкою №2021 від 23.11.2021, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» станом на листопад 2019 року відповідно до статей 43,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови від перерахування ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 23.11.2021 №2021, виданою Державною установою «Територіально медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 відповідно до статей 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці від 23.11.2021 №2021 про розмір грошового забезпечення, яка виготовлена Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», з урахуванням фактично проведених виплат.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії без обмеження максимальним розміром ОСОБА_1 , згідно з довідкою №2021 від 23.11.2021, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» станом на листопад 2019 року відповідно до статей 43,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 задоволено заяву про ухвалення у справі додаткового рішення та відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом не було враховано, що спір щодо перерахунку пенсії позивача вже було вирішено і за наслідками такого перерахунку відповідачем було обмежено її максимальним розміром.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 у цій справі визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» від 23.11.2021 №2021 та зобов`язано провести перерахунок і виплату пенсії з 01.12.2019 з урахуванням фактично проведених виплат.

За наслідками розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в частині вимог про перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром додатковим рішенням суду було задоволено таку заяву, однак у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром було відмовлено.

Приймаючи додаткове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в указаній частині, суд першої інстанції зазначив про їй передчасність, оскільки відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії, а відтак відсутні підстави вважати, що права позивача внаслідок проведеного перерахунку будуть порушені.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Отже, умовою для прийняття додаткового рішення на підставі згаданої вище норми є те, що з приводу позовної вимоги, щодо якої досліджувалися докази, не ухвалено рішення.

Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції при прийнятті рішення від 13.09.2022 досліджувалися зміст довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» від 23.11.2021 №2021, а також звернення позивача до відповідача від 11.04.2022 та листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.04.2022 №1000-0203-8/38537. За наслідками вивчення, зокрема, указаних документів, а також з огляду на норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і приписи ряду підзаконних актів, Київський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки від 23.11.2021 №2021 з урахуванням фактично виплачених сум.

Відтак, оскільки під час прийняття 13.09.2022 рішення не було вирішено позовну вимогу про здійснення перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром, хоча щодо неї досліджувалися докази, то судом першої інстанції зроблено правильний висновок про існування правових підстав для прийняття додаткового рішення у цій справі.

Водночас, судова колегія зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не було враховано, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 у справі №320/15959/21, яке набрало законної сили 15.03.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01.12.219 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою №2021 від 23.11.2021, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», з урахуванням фактично здійснених виплат.

На виконання цього рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.04.2022 №1000-0203-8/38537. У цьому листі також зазначено, що розмір пенсії обмежено максимальним, оскільки у рішенні суду у справі №320/15959/21 відсутні зобов`язання до відповідача щодо обчислення та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром. Про те, що пенсія обмежена максимальним розміром після проведеного перерахунку, свідчить також наявна у матеріалах справи копія розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі N/A 6731 станом на 01.05.2022.

Викладене свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що у межах цього спору відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії, а тому позовні вимоги про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром є передчасними.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення суду конституційної юрисдикції передбачено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17.

До того ж, в указаних постановах суд касаційної інстанції підкреслив, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, а тому внесені у подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності 01.01.2017) зміни до частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

У цьому контексті Верховний Суд зауважив, що буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що наразі стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Колегія суддів звертає увагу, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав законної сили 01.10.2011.

Цим Законом внесено зміни у статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» шляхом викладення її в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положення частини першої статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (у частині поширення її дії на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону.

Водночас положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (у частині поширення її дії на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, та Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що прийнята Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок про те, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, всупереч доводів відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 27.01.2022 у справі №240/7087/20, від 18.05.2022 у справі №380/12337/20, від 09.02.2023 у справі №620/4148/20.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Крім іншого, судова колегія зауважує, що, не зважаючи на сталу судову практику з цього питання, 12.10.2022 прийнято рішення Конституційного Суду України № 7-р(II)/2022 у справі № 3-102/2021 (231/21, 415/21) за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України).

Зазначеним рішенням суду конституційної юрисдикції визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

У пункті 2 резолютивної частини цього рішення зазначено, що приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зазначений шестимісячний строк сплив 12.04.2023.

Викладене, на переконання судової колегії, додатково свідчить про протиправність застосованого відповідачем обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що відповідачем безпідставно обмежено максимальним розміром пенсію позивача при здійсненні її перерахунку, а відтак суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні відповідної частини позовних вимог з підстав їх передчасності.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у додатковому рішенні Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2022, що є підставою для його скасування і прийняття нового про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а спірне рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом апеляційної інстанції у даній справі.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в силу положень п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 252, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року - скасувати та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження максимальним розміром згідно з довідкою № 2021 від 23 листопада 2021 року, виданою Державною установою Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» станом на листопад 2019 року відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Ганечко