Справа № 527/2887/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 р.Справа № 527/2887/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Свістєльнік Ю.М., вул. Леніна, 149, м. Глобино, Глобинський, Полтавська, 39000, по справі № 527/2887/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2022 року до Глобинського районного суду Полтавської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивача) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 31 жовтня 2022 року серії ЕАР № 6103122, якою притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою суду від 19.01.2023 замінено у справі неналежного відповідача з Головного управління Національної поліції у Полтавській області на Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі відповідач, УПП у Полтавській області, апелянт).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 31 жовтня 2022 року серії ЕАР № 6103122, якою притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 496 грн 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції УПП у Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 вересня 2020 року по справі № 742/2298/17, від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а, стверджує, що відповідачем у цій справі має бути орган державної влади суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. У цьому випадку, на думку апелянта, належним відповідачем є Департамент патрульної поліції.

Жодних інших доводів стосовно оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині скасування постанови серія ЕАР № 6103122 від 31 жовтня 2022 року апелянтом не наведено.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апелянтом у апеляційній скарзі наведені доводи щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції лише в частині визначення належного відповідача по справі, суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції лише у цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до вимог ст. 268 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови серія ЕАР № 6103122, винесеної 31 жовтня 2022 року інспектором УПП в Полтавській області Богомоленко А.А., 31.10.2022 о 12:52:18 за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 9, водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним ТЗ з напівпричепом ДНЗ НОМЕР_1 не виконав вимогу знаку 3.3 Рух вантажних автомобілів маса яких перевищує 24 тони заборонено, а саме здійснив рух масою 35107 кг, чим порушив вимоги п.8.4.в ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. За адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с. 8).

Позивач, вважаючи дії інспектора та постанову про притягнення до відповідальності протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів зважування транспортного засобу позивача, оскільки габаритно-ваговий контроль щодо зазначеного вище транспортного засобу не проводився, та відповідач не підтвердив жодними допустимими та належними доказами факту перевищення транспортним засобом ваги у 24 тони відповідно до постанови серії ЕАР №6103122 від 31.10.2022.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що позовну заяву розглянуто судом першої інстанції стосовно неналежного відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

При цьому, колегія суддів зауважує, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади у силу приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України може не мати статусу юридичної особи.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, предметом розгляду цієї справи є законність постанови поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції по справі про адміністративне правопорушення про позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення органами Національної поліції здійснюється в порядку, визначеному розд. IV КУпАП.

Так, згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема порушення правил дорожнього руху (ст. ст. 122, 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

У складі поліції функціонують:1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Згідно з Положенням про Департамент патрульної поліції, затвердженим наказом Національної поліції від 06.11.2015 № 73, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, основним завданням якого є забезпечення безпеки дорожнього руху.

Департамент складається із територіальних підрозділів - управлінь патрульної поліції.

Оскаржувана постанова винесена поліцейським Управління патрульної поліції в Полтавській області, який входить до складу Департаменту патрульної поліції.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що саме УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції є належним відповідачем у цій справі, від імені якого виступала поліцейська Богомоленко А.А., уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення.

Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року по справі №757/52466/18-а, якою, зокрема, судовий збір стягнуто з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, а не Департаменту патрульної поліції.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 вересня 2020 року по справі № 742/2298/17, від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони стосуються інших правовідносин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що представником апелянта Коломієць О.Ю., яка також подавала до суду першої інстанції відзив на позов, питання щодо необхідності залучення належного відповідача у суді першої інстанції не ставилося та жодним чином не обґрунтовувалося.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року по справі № 527/2887/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін