Справа № 520/18751/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 р.Справа № 520/18751/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 18.05.21 по справі № 520/18751/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області , Головного управління ДФС у Харківській області , Головного управління ДФС у Харківській області , 3-тя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.12.2020 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Харківській, Головного управління ДФС в Харківській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2015 №985/С-17 ДПІ у Київському районі міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок 18011001 у розмірі 25 000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №520/18751/2020 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Водночас, зазначено, що заява про поновлення строку звернення до суду буде вирішено судом під час розгляду справи по суті.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі №520/18751/2020 підстави зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, яка подана позивачем разом з позовною заявою визнані судом не поважними та позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано термін для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та визначення інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом та надання доказів, які їх підтверджують. Крім того, позивачу було роз`яснено, що згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України наслідком невиконання вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 є прийняття судом рішення про повернення позову.

На виконання вказаної ухвали суду представником позивача через канцелярію суду подана заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій останній просив поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду та вважати усунутими недоліки позовної заяви у справі №520/18751/2020 зазначені в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2021.

Заява мотивована тим, що позивач об`єктивно не могла дізнатися про пропущення нею строку звернення до суду, через причини, що не залежали від її волі. Представник позивача наполягає на тому, що сплата транспортного податку відбулася не позивачем, а іншою особою - ОСОБА_2 , її донькою, що на думку представника позивача узгоджується з поясненнями останньої про здійснення саме нею вказаного платежу, а також необізнаністю позивача про таку сплату.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушеного права відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу , в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нову постанову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про неповажність причин пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Строк звернення до адміністративного суду врегульований статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України .

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший частини другої статті 122 КАС України ).

За приписами частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 Податкового кодексу України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов`язань, які становлять 1095 днів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому термін «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зі змісту позовної заяви та наданих до суду позивачем додатків до позовної заяви вбачається самостійне зазначення позивачем обставин того, що 29.09.2020 отримавши поштову кореспонденцію Харківського окружного адміністративного суду останній стало відомо про відкриття провадження у справі 520/13881/2020 за позовом Головного управління ДПС у Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. У зв`язку з чим, вона звернулася до адвокатського об`єднання "Неофеліс Ло Груп" для надання правової допомоги, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги від 26.10.2020.

Адвокатським об`єднанням "Неофеліс Ло Груп" до ГУ ДПС у Харківській області в інтересах позивача направлено запит від 30.10.2020 відносно податкового повідомлення-рішення, яким визначено позивачу грошове зобов`язання за платежем: транспортний податок у розмірі 25 000,00 грн.

Листом від 03.11.2020 №36446/10/20-40-04-38-19 відповідачем надано копії податкового повідомлення-рішення за 2015 рік від 28.12.2015 №985/С-17 та докази його направлення податковим органом.

Позивачем вказано, що сплата транспортного податку за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 28.12.2015 №985/С-17 відбулася в листопаді 2016 року, але іншою особою - ОСОБА_2 , її донькою.

При цьому, позивач посилаючись на обставини сплати нарахованого зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік іншою особою, фактично зводить власні доводи до того, що їй не було відомо про сплату нарахованого зобов`язання податковим органом.

Водночас, долучена до матеріалів копія виписки по рахунку від 01.11.2016 свідчить про те, що нараховане зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб сплачено у 2016 році саме від імені позивача - ОСОБА_3 .

Судом не може бути враховано зміст пояснень ОСОБА_2 , відібраних адвокатом адвокатського об`єднання "Неофеліс Ло Груп", оскільки викладені у них обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зокрема, суду не надано банківських виписок чи інших документів батьківської установи, якими б підтверджувалося, що сплата нарахованого зобов`язання за спірним податковим повідомленням-рішенням була здійснена саме донькою позивача, а не позивачем самостійно. Інших доводів поважності причин пропуску строку подання даної позовної заяви суду надано не було.

Враховуючи наведені обставини позивач ще у 2016 році була обізнана про наявність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за 2015 рік від 28.12.2015 №985/С-17.

Як свідчать матеріали справи, позивач із даним позовом до суду звернулася 23.12.2020 після спливу 4 років, тобто з пропуском строку для звернення до суду .

Інших доказів для підтвердження обґрунтованих підстав щодо пропуску строку звернення до суду та необхідності поновлення останнього позивачем не наведено.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.2.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення адміністративного позову ОСОБА_3 без розгляду, оскільки позовну заяву подано до суду поза межами встановленого строку звернення без зазначення поважних причин пропуску цього строку.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 по справі № 520/18751/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 29.08.2023 року