Справа № 160/12773/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» до Тернопільської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-
08 червня 2023 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Тернопільської митниці, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA403070/2023/000081/2 від 19.05.2023 року, №UA403070/2023/000082/2 від 19.05.2023 року, прийняті Тернопільською митницею.
Тернопільською митницею за результатами розгляду митних декларацій, прийнято наступні рішення:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» не погоджується із зазначеними рішеннями Тернопільської митниці та картками відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідно до частин 1-2 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно із частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 4 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
На виконання зовнішньоекономічного контракту від 09.09.2019 №09, укладеного між компанією «SAVE AGRITRADE PRIVATE LIMITED» (Індія) та товариством з обмеженою відповідальністю «Азимут - Трейд» (Україна), згідно із рахунком-фактурою (інвойс) №SAEX/2223/580 від 03.02.2023 року та №SAEX/2223/595 від 11.02.2023 року позивачем на митну територію України ввезено товар: «Зернові культури. - рис повністю обрушений, круглий, короткозернистий, Камоліно - 162000 кг. Показники згідно сертифіката якості: середня довжина зерна 4,8 мм., середня ширина зерна 1,7 мм., вологість 13,75 %. Для продовольчих цілей, розфасований у поліпропіленові мішки 648G шт. по 25 кг., не для роздрібної торгівлі, для подальшого розфасування. Без ГМО. Для харчових, продовольчих цілей. Торгова марка: немає даних. Виробник: SAFE AGRITRADE PRIVATE LIMITED».
Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками відповідно до Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» (надалі АСМО «Інспектор») було згенеровано форми митного контролю:
«105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;
«106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».
Також, АСМО «Інспектор» посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур:
«Наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству. Необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості. Проаналізувати зазначене рішення на предмет можливості застосування при поточному оформленні зазначеного товару.
По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 статті 53 МКУ».
- в залізничних накладних від 03.05.2023 №№004468, 004472, 004474, 004479, 004480, 004481 товар описаний, як довгозернистий повністю обрушений рис, з відношенням довжини до ширини 3 і більше, а згідно митної декларації оформляється: Рис, повністю обрушений, білий, пропарений, середньозернистий -270000 кг. Показники згідно сертифіката якості від 23.02.2023 №QA595 : середня довжина зерна 4,9 мм., середня ширина зерна 1,7 мм., вологість - не більше 13,6 %;
- у наданому прайс-листі відправника товарів б/н від 30.01.2023 зазначено ціну товару «CAMOLINO WHITE RICE 5% BROKEN» на рівні 595,00 доларів США за тону на умовах поставки CIF Constanta, однак не вказано терміну дії даного прайс-листа;
- у графі 44 митної декларації вказано договір про перевезення від 03.06.2022 №197-ЮГЛ, у п.5.2. якого вказано про здійснення 100% передоплати послуг, наданих Експедитором протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку Експедитором, декларантом додатково додано рахунок за надання послуг по перевезенню від 10.05.2023 № А009274, однак підтвердження оплати даного рахунку надано не було.
Таким чином, у сукупності перелічені вище фактори вказують на наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих до митного оформлення документах.
За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA403070/2023/000081/2 від 19.05.2023 року та №UA403070/2023/000082/2 від 19.05.2023 року.
Тернопільська митниця вважає, що рішення про коригування митної вартості товару прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню.
Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару, підставою для коригування митної вартості товару слугувала інформація з електронної бази даних. При цьому, відповідач посилається в рішенні на іншу митну декларацію, не зазначаючи особливостей щодо товару, виробника, умов поставки.
Оцінюючи вказані рішення відповідача, необхідно врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх правових висновках на тому, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є достатньою підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Верховний Суд також неодноразово зауважував, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також, одночасно слід врахувати й те, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25.02.2020 року справа №260/718/19; 27.04.2020 р. справа №140/804/19).
В постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд, зокрема також вказує на й те, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.
Тобто, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МКУ до документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано.
Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятих митницею рішень про коригування митної вартості.
Щодо залізничних накладних, то представник зазначив, що дана обставина жодним чином не впливає на вартість товару та не є розбіжністю.
Щодо прайс-листа, то представник зазначив, що він не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, крім того, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Щодо оплати вартості перевезення товару, представник зазначив, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
На підтвердження вартості перевезення оцінюваних товарів було надано довідку про транспортні витрати, яка в повній мірі відображає такі витрати.
Митний орган позбавлений права надавати оцінку господарським договорам на предмет їх належного виконання. Крім того, відсутність оплати за послуги перевезення, на момент митного оформлення, не суперечило вимогам пункту 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.
Митний кодекс України зобов`язує надати документ який містить відомості.
Довідка про транспортні витрати є документом яким в повній мірі відображено такі числові відомості.
Відповідач не надає жодної оцінки також і методу визначення митної вартості у оскаржуваному рішенні, а отже, зауваження відповідача є формальними та безпідставними.
Враховуючи викладене, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» в повному обсязі.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Основний вид економічної діяльності за кодом КВЕД: 46.38 - Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у томі числі рибою, ракоподібними та молюсками.
Судом встановлено, що 09 вересня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» та компанією «SAVE AGRITRADE PRIVATE LIMITED» укладено зовнішньоекономічний контракт №09.
Відповідно до пункту 1.1 Контракту, продавець зобов`язується на умовах та спосіб визначений даним контрактом поставляти покупцю рис, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.
Найменування, кількість, вартість товару визначається Специфікацією №18 (пункт 1.2 Контракту).
Відповідно до Специфікації №18 від 30.01.2023 року, продавець зобов`язався поставити Товар:
- рис камоліно, в кількості 324 тон, загальна вартість якого становить 192 780,00 доларів США.
Умови поставки - «CIF», порт Констанца (Румунія), кінцевий пункт призначення -Тернопіль, Україна (Інкотермс 2010).
На виконання зовнішньоекономічного контракту від 09.09.2019 №09, згідно із рахунком-фактурою (інвойс) №SAEX/2223/580 від 03.02.2023 року та №SAEX/2223/595 від 11.02.2023 року позивачем на митну територію України ввезено товар: «Зернові культури. - рис повністю обрушений, круглий, короткозернистий, Камоліно - 162000 кг.
Показники згідно сертифіката якості: середня довжина зерна 4,8 мм., середня ширина зерна 1,7 мм., вологість 13,75 %.
Для продовольчих цілей, розфасований у поліпропіленові мішки 648G шт. по 25 кг., не для роздрібної торгівлі, для подальшого розфасування. Без ГМО. Для харчових, продовольчих цілей.
Торгова марка: немає даних. Виробник: SAFE AGRITRADE PRIVATE LIMITED».
Тернопільською митницею за результатами розгляду митних декларацій, прийнято наступні рішення:
У рішенні про коригування митної вартості товару №UA403070/2023/000081/2 від 19.05.2023 р., у 28 рядку декларантом розраховано митну вартість на рівні 3 726 773,6600 грн. (сума у валюті 101 911,8500 USD). Відповідно до рядка 30 рішення про коригування митної вартості, скоригована митна вартість розрахована відповідачем на рівні 166 195,80 USD.
Відтак, різниця митних платежів, що підлягали сплаті згідно із митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів складає 2 350 774,05 грн. (курс USD, визначений в рішенні 36,5686).
У рішенні про коригування митної вартості товару №UA403070/2023/000082/2 від 19.05.2023 р., у 28 рядку декларантом розраховано митну вартість на рівні 3 726 773,6600 гри. (сума у валюті 101 911,8500 USD). Відповідно до рядка 30 рішення про коригування митної вартості, скоригована митна вартість розрахована відповідачем на рівні 166 195,80 USD.
Відтак, різниця митних платежів, що підлягали сплаті згідно із митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів складає 2 350 774,05 грн. (курс USD, визначений в рішенні 36,5686).
Судом встановлено, що причиною прийняття оскаржуваних рішень стали наступні зауваження:
- в залізничних накладних від 03.05.2023 №№004468, 004472, 004474, 004479, 004480, 004481 товар описаний, як довгозернистий повністю обрушений рис, з відношенням довжини до ширини 3 і більше, а згідно митної декларації оформляється: Рис, повністю обрушений, білий, пропарений, середньозернистий - 270000 кг. Показники згідно сертифіката якості від 23.02.2023 №QA595 : середня довжина зерна 4,9 мм., середня ширина зерна 1,7 мм., вологість - не більше 13,6%;
- у наданому прайс-листі відправника товарів б/н від 30.01.2023 зазначено ціну товару «CAMOLINO WHITE RICE 5% BROKEN» на рівні 595,00 доларів США за тону на умовах поставки CIF Constanta, однак не вказано терміну дії даного прайс-листа;
- у графі 44 митної декларації вказано договір про перевезення від 03.06.2022 №197-ЮГЛ, у пункті 5.2 якого вказано про здійснення 100% передоплати послуг, наданих Експедитором протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку Експедитором, декларантом додатково додано рахунок за надання послуг по перевезенню від 10.05.2023 №А009274, однак підтвердження оплати даного рахунку надано не було.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» не погоджується із зазначеними рішеннями Тернопільської митниці та картками відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому, застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.
Щодо залізничних накладних, суд зазначає наступне
В оскаржуваному рішенні зазначено, що в залізничних накладних від 03.05.2023 №№004469, 004470, 004471, 004473, 004475, 004478 товар описаний, як довгозернистий повністю обрушений рис, з відношенням довжини до ширини 3 і більше, а згідно митної декларації оформляється: Рис, повністю обрушений, круглий, короткозернистий, Камоліно - 162000 кг. Показники згідно сертифіката якості від 13.02.2023 № 0Л580 : середня довжина зерна 4,8 мм., середня ширина зерна 1,7 мм., вологість - не більше 13,75 %.
Натомість, дана обставина жодним чином не впливає на вартість товару та не є розбіжністю.
Це спростовується тим, що продавець відправляє контейнер, який маркується та опечатується.
У коносаменті визначається номер контейнера, характеристики товару та код згідно УКТЗЕД - 10063092. Саме такі контейнери в опечатаному вигляді прибувають на митну територію України (Тернопільська митниця) та саме з таким кодом (10063092) розмитнюються.
Відповідач достовірно знає, що жодних розбіжностей в товарі не було і бути не може, оскільки та обставина на яку посилається митний орган є порушення статті 472 Митного кодексу України, а саме порушенням митних правил визнається не декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перемішуються через митний кордон України, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України. За таке порушення передбачено конфіскацію майна в дохід держави.
У даному випадку на митну територію України було імпортовано товар саме той, який виїхав з країни відправлення, що беззаперечно доводиться наданими до суду та поданими до митного органу документами.
Залізниця при перевезенні товару в контейнерах саме через те, що контейнери опломбовані, вказує загальний код товару, у даному випадку (100630), який підходить до будь - якого рису, що не є порушенням.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у документах на товар, який імпортується, немає жодних розбіжностей, а декларантом правильно заявлено відомості про митну вартість товару.
Щодо прайс - листа, суд зазначає наступне.
Підставою для відмови в розмитненні за основним методом, митним органом зазначено, що наданий прайс - лист не містить терміну його дії.
Прайс-лист не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів.
Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.
Тобто, прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Таким чином, суд приходить до висновку, про митним органом помилково застосовано вказані положення для коригування митної вартості товару за інвойсами.
Правові висновку стосовно викладеного підтверджуються позицією, яка визначена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року по справі №810/690/17.
Щодо оплати вартості перевезення товару, суд зазначає наступне.
Як на підставу для відмови, митним органом також зазначено, що у графі 44 митної декларації вказано договір про перевезення від 03 червня 2022 року №197-ЮГЛ, що у пункті 5.2 зазначено про здійснення 100% передоплати послуг, наданих експедитором протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку експедитором, однак підтвердження оплати даного рахунку надано не було.
Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Одним з яких є: 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 6 статті 53 Митного кодексу України).
На підтвердження вартості перевезення оцінюваних товарів було надано довідку про транспортні витрати, яка в повній мірі відображає такі витрати.
Митний орган позбавлений права надавати оцінку господарським договорам на предмет їх належного виконання.
Крім того, відсутність оплати за послуги перевезення на момент митного оформлення не суперечило вимогам пункту 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.
Митний кодекс України зобов`язує надати документ, який містить відомості.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що довідка про транспортні витрати є документом, який в повній мірі відображає числові (розрахунків) відомості.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Суд враховує, що митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Верховний Суд, розглядаючи судові справи щодо оскарження аналогічних рішень митниці, висловлює у своїх постановах, наступні правові висновки: «Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування» (постанова від 22.04.2019 №815/6242/17).
У постанові Верховного Суду від 18.12.2020 у справі №160/5853/19 вказано, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
- сертифікат якості №QA580 від 13.02.2023;
- пакувальний лист №SAEX/2223/580 від 03.02.2023;
- рахунок-проформа №PI/SAAT07/2223 від 30.01.2023;
- рахунок-фактура (інвойс) №SAEX/2223/580 від 03.02.2023;
- коносамент №1KT810855 від 13.02.2023;
- накладна ЦІМ №004469 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004470 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004471 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004473 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004475 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004478 від 03.05.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230324/000187831 від 24.03.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230406/000189761 від 06.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230412/000190721 від 12.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230417/000191468 від 17.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230419/000191750 від 19.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №23G421/000192133 від 21.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230424/000192333 від 24.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230503/000193829 від 03.05.2023;
- документ що підтверджує вартість перевезення товару №01 від 10.05.2023;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару №б/н від 30.01.2023;
- страховий поліс №С001075597 від 03.02.2023;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 04.12.2020;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 27.08.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 09.09.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 10.12.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація №18 від 30.01.2023;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №09 від 09.09.2019;
- договір про надання послуг митного брокера № б/н від 27.05.2020;
- договір (контракт) про перевезення №197-ЮГЛ від 03.06.2022;
- заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів NG0580 від 13.02.2023;
- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9921648 від 17.05.2023;
- інші некласифіковані документи - комерційна пропозиція від 30.01.2023;
- копія митної декларації країни відправлення №7566542 від 06.02.2023.
- сертифікат якості №QA595 від 23.02.2023;
- пакувальний лист №SAEX/2223/595 від 11.02.2023;
- рахунок-проформа №PI/SAAT07/2223 від 30.01.2023;
- рахунок-фактура (інвойс) №SAEX/2223/595 від 11.02.2023;
- коносамент №1KT812354 від 23.02.2023;
- накладна ЦІМ №004468 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004472 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004474 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004479 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004480 від 03.05.2023;
- накладна ЦІМ №004481 від 03.05.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230324/000187831 від 24.03.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230406/000189761 від 06.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230412/000190721 від 12.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230417/000191468 від 17.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230419/000191750 від 19.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №23G421/000192133 від 21.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230424/000192333 від 24.04.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №230503/000193829 від 03.05.2023;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №02 від 10.05.2023;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару №б/н від 30.01.2023;
- страховий поліс №С001089368 від 11.02.2023;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 04.12.2020;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 27.08.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 09.09.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 10.12.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація №18 від 30.01.2023;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №09 від 09.09.2019;
- договір про надання послуг митного брокера № б/н від 27.05.2020;
- договір (контракт) про перевезення №197-ЮГЛ від 03.06.2022;
- заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів NG595 від 23.02.2023;
- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9921727 від 17.05.2023;
- інші некласифіковані документи - комерційна пропозиція від 30.01.2023;
- копія митної декларації країни відправлення №7772828 від 14.02.2023.
З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що декларантом подано всі наявні документи, які ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували ціну товарів, яка підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається митниця, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів.
Декларантом включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, та транспортні витрати, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку контролюючого органу, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Суд зазначає, що обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 06.03.2019 у справі №809/278/17.
Суд зазначає, що зміст спірних рішень відповідача, які є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: - має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; - зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Тернопільською митницею не доведено належними доказами правомірність своїх рішень.

З урахуванням викладеного, рішення прийняті Тернопільською митницею про коригування митної вартості товарів №UA403070/2023/000081/2 від 19.05.2023 року та №UA403070/2023/000082/2 від 19.05.2023 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» до Тернопільської митниці підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 17630,82 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів Центрального відділення ПАТ "МТБ Банк" у м.Дніпрі №3134 від 06 червня 2023 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» () за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 17630,82 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять гривень вісімдесят дві копійки).

Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.

Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду надано:

- копію договору про надання правничої допомоги №32/23 від 29 травня 2023 року;

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1116302 від 07 червня 2023 року до договору №63 року від 29 травня 2023 року;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3420 від 14 липня 2017 року на ім`я Логвінов Сергій Сергійович;

- розрахунок витрат на правничу допомогу б/н від 05 червня 2023 року, до договору №32/23 від 29 травня 2023 року.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву, заперечення проти відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн., не викладав, із заявами та клопотаннями стосовно цього не звертався на адресу суду.

Як вбачається із наданих позивачем документів, витрати на професійну правову допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за можливе стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» () за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень нуль копійок).

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальність «Азимут-Трейд» до Тернопільської митниці про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA403070/2023/000081/2 від 19 травня 2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA403070/2023/000082/2 від 19 травня 2023 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» () за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 17630,82 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять гривень вісімдесят дві копійки).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут-Трейд» () за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене, в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник