Справа № 580/4115/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року справа № 580/4115/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Могили І.,

представника позивача адвоката Осадчого О. (за ордером),

представників відповідача Сліпченко І., Коваленко А. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу №580/4115/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції, зобов`язання поновити на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановив:

29.05.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №596 від 17.04.2023 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу №104 о/с від 18.04.2023 про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Обгрунтовуючи позовну заяву вказав, що перебував на службі в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області та був звільнений зі служби на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. В свою чергу був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за незаконне затримання ОСОБА_2 , який у подальшому помер, неповідомлення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадок затримання та незастосування під час затримання відеореєстратора.

Зазначає, що до нього застосовано найбільш суворий вид стягнення з огляду на те, що подія щодо затримання та смерті гр. ОСОБА_2 набула широкого розголосу в суспільстві та негативно вплинула на імідж поліції внаслідок публікації у мережі Фейсбук на сторінці користувача ОСОБА_3 , у якій зазначено, що поліцейські ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП в приміщенні відділу застосували відносно військовослужбовця Збройних Сил України фізичну силу, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та помер від крововиливу головного мозку у відділі поліції. Проте вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки до матеріалів службового розслідування не додано роздруківку вказаної публікації та відсутнє відео. Отже відсутній широкий розголос вказаної події у суспільстві та, відповідно, суспільний резонанс як підстава для звільнення з поліції. Крім цього відсутні докази того, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем.

Щодо затримання ОСОБА_2 , то позивач виконував наказ майора поліції ОСОБА_4 про затримання і не мав жодних підстав вважати, що він є явно незаконним, оскільки безпосередньо допитував на місці події заявницю, зі слів якої було встановлено, що ОСОБА_2 викрав у неї гроші та вчинив домашнє насильство, погрожував фізичною розправою, тому вважав, що затримує гр. ОСОБА_2 на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення. Вказаний факт підтверджується тим, що 17.03.2023 слідчим відділом Звенигородського РВП ГУНП за матеріалами ІКС ІПНП №580 від 16.03.2023 відкрито кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

ОСОБА_2 мав ознаки алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, тому доставляючи останнього до медичного закладу з метою освідування на стан алкогольного сп`яніння, позивач разом з ОСОБА_5 виконували вимоги КПК України щодо збору доказів.

Зазначає, що не вчиняв жодних дій, спрямованих на нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_2 , що узгоджується з матеріалами службового розслідування.

З вказаних підстав вважає, що незаконне затримання ОСОБА_2 не здійснював, тому найбільш суворе покарання застосовано лише за неповідомлення інформування центру з надання безоплатної правової допомоги та незастосування відеореєстратора.

Водночас у висновку не наведено жодних обгрунтувань щодо неможливості застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді зауваження, догани, суворої догани, попередження про неповну службову відповідність чи пониження у спеціальному званні на один ступінь. Також при застосуванні дисциплінарного стягнення відповідач не врахував позитивну характеристику та позивача.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 23.06.2023, зазначив, що позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 29 Конституції України, пунктів b), c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, ч.ч. 1,2 ст. 7, п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», не маючи на те законних підстав, обмежив свободу гр. ОСОБА_2 та здійснив фактичне затримання останнього, наказавши йому сісти до службового автомобіля та проїхати до визначеного приміщення (лікарні, адмінбудівля ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП), на що ОСОБА_2 через підкорення наказу змушений був залишатися поряд із службовою особою, тобто старшими лейтенантами поліцї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Щодо виконання наказу майора поліції ОСОБА_4 про затримання ОСОБА_2 , то він в порушення ч.ч. 5 та 6 ст. 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України є незаконним, а старші лейтенанти поліції ОСОБА_1 і ОСОБА_5 в порушення вимог ч. 4 ст. 5 Закону України «Про Національну поліцію» його виконали.

Також в порушення п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1363, абз. 3 п. 8 розділу V11 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440 та п. 1.5 наказу ГУНП від 12.08.2022 №1519 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни в органах та підрозділах ГУНП в Черкаській області, а також попередження надзвичайних подій за участі особового складу» не проінформував Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області про фактичне затримання ОСОБА_2 .

Крім цього в порушення вимог п.п. 5, 6 розділу 11 та п. 2 розділу V11 Інструкції №1026 з моменту початку виконання службових обов`язків не забезпечив безперервну відеозйомку, в т.ч. належні умови експлуатації.

Зазначені факти набули широкого розголосу в суспільстві, негативно вплинули на імідж Національної поліції та підривають віру громадян у спроможності поліції неупереджено, на високому професійному рівні виконувати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю. З урахуванням суспільного резонансу та загального уявлення суспільства про поліцейського як носія влади, вчинення позивачем дисциплінарного проступку унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Своїми діями позивач вчинив проступки, несумісні з подальшим проходженням служби в Національній поліції.

Щодо визначення виду дисциплінарного стягнення, то це відноситься до дискреційних повноважень керівника Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Позивач надав відповідь на відзив, яка надійшла до суду 29.06.2023, у якій зазначив, що відповідач не спростував доводи позивача, викладені у позовній заяві.

Ухвалою судді від 05.06.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Усною ухвалою суду від 18.07.2023, занесеною до протоколу судового засідання, визнано обов`язковою явку позивача у судове засідання.

Ухвалою суду від 18.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали.

Представники відповідача проти позову заперечили.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно послужного списку (т. 2. а.с. 141-144) позивач у справі ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію 28.08.2017 в ГУНП в Херсонській області.

17.08.2022 позивач переведений для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Черкаській області та призначений на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Наказом ГУНП в Черкаській області №196 від 18.03.2023 призначено службове розслідування щодо порушень службової дисципліни окремими поліцейськими ГУНП, Звенигородського районного відділу поліції ГУНП та відділу поліцейської діяльності №1 Звенигородського РВП ГУНП.

Службовим розслідуванням встановлено, що 16.03.2023 позивач та старший лейтенант поліції ОСОБА_5 заступили на добове чергування у складі групи реагування патрульної поліції.

Цього ж дня, 16.03.2023 згідно Журналу обліку видачі, повернення портативного відео реєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали портативні відеореєстратори.

16.03.2023 о 14.23 до відділу служби « 102» УОАЗОР ГУНП надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що за місцем проживання по АДРЕСА_1 її син ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварку та має намір завдати тілесних ушкоджень членам родини. Наразі здійснив у заявниці крадіжку грошових коштів.

Вказане повідомлення було зареєстровано до єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» за №580 від 16.03.2023. а на місце події направлено наряд ГРПП ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП «Тальне-1» у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

По прибуттю на місце події позивач відібрав у ОСОБА_6 заяву про кримінальне правопорушення, склав протокол прийняття вказаної заяви та відібрав письмові пояснення стосовно обставин події.

Опитана у ході службового розслідування ОСОБА_6 пояснила, що працівники поліції по прибуттю на місце події зайшли до кімнати її сина ОСОБА_2 , який на той час спав, та почали задавати питання стосовно можливої крадіжки ним грошей, на що ОСОБА_2 почав заперечувати та спростовувати факт крадіжки. В цей час один із поліцейських, що нижче зростом за старший зовні (за описом старший лейтенант поліції ОСОБА_5 ) почав бити сина рукою по обличчі, після чого сказав, щоб той збирав речі, оскільки він поїде з працівниками поліції до м. Тальне у відділ поліції, на що ОСОБА_2 відмовився. Почувши про відмову, працівник поліції (старший лейтенант поліції ОСОБА_5 ) вийшов з будинку та повернувся через декілька хвилин з гумовим кийком і почав ним бити ОСОБА_2 по різним частинам тіла, а саме по ногах і тулубу. В цей час інший поліцейський спостерігав за вказаною подією, однак не втручався. Після того, як ОСОБА_6 втрутилась в ситуацію та закликала поліцейського припинити наносити тілесні ушкодження її сину, той зупинився, після чого знову наказав йому збиратись, щоб їхати до відділку поліції, на що ОСОБА_2 знову відмовився. Після цього поліцейський взяв її сина та почав тягнути з будинку в напрямку автомобіля. У подальшому поліцейські посадили його до службового автомобіля та поїхали в невідомому напрямку.

Опитаний старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не спростував, однак і не підтвердив факт побиття ОСОБА_2 старшим лейтенантом ОСОБА_5 , повідомивши, що значний проміжок часу вони знаходились в будинку ОСОБА_6 окремо по різних кімнатах, він відбирав пояснення стосовно протиправних дій сина, а також доповідав про ситуацію керівництву, а старший лейтенант поліції ОСОБА_5 в цей час знаходився в одній кімнаті з ОСОБА_2 ; особисто він не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , та чи вчиняв такі дії ОСОБА_5 він не бачив.

По прибуттю на місце виклику доповів у телефонному режимі про ситуацію, що склалась, начальнику ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП майору поліції ОСОБА_4 , який у свою чергу повідомив, що ОСОБА_2 систематично вчиняє насильство в сім`ї, а також надав вказівку відібрати заяву від ОСОБА_6 , опитати її стосовно обставин події і доставити ОСОБА_2 до лікарні для проведення процедури освідування.

На виконання усного наказу майора поліції ОСОБА_4 позивач разом з ОСОБА_5 зважаючи на сильне сп`яніння ОСОБА_2 фактично тягли його по землі до службового автомобіля, цього ж дня, тобто 16.03.2023, близько 16.10 год доставили його до КНП «Тальнівська багатопрофільна лікарня» Тальнівської міської ради для проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують реакцію.

З фрагменту відеозапису з камер внутрішнього спостереження лікарні встановлено, що 16.03.2023 о 16.15 год позивач та ОСОБА_5 заводять у фойє лікарні ОСОБА_2 , тримаючи його за одяг. О 16.39 год. останні вивели ОСОБА_2 з приміщення лікарні та повели у невідомому напрямку.

Відповідно до акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагута швидкість реакції КНП «Тальнівська багатопрофільна лікарня» Тальнівської міської ради від 16.03.2023 №87 ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (3.7 проміле алкоголю в крові).

Опитаний у ході службового розслідування лікар ортопед-травматолог КНП «Тальнівської багатопрофільної лікарні» Тальнівської міської ради ОСОБА_7 , який проводив опитування ОСОБА_2 пояснив, що поверхнево оглянув останнього і видимих тілесних ушкоджень не виявив, натомість зазначив, що весь одяг ОСОБА_2 був забруднеий землею.

16.03.2023 о 16.51 год. позивач в порушення вимог абз 2 п. 7 розділу V11 Інструкції №440, незважаючи на наявність в підрозділі спеціально обладнаної кімнати, тримаючи ОСОБА_2 за ліву руку, здійснив його супровід до приміщення, де дислокуються працівники СРПП, дільничні офіцери поліції (блок превенції) ВПД №! Звенигородського РВП ГУНП, у якому відсутня відеофіксація.

Після цього позивач підійшов до центрального входу адміністративної будівлі ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП та повідомив про доставлення ОСОБА_2 інспектору черговому сектору реагування патрульної поліції ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП майору поліції ОСОБА_8 , який дав усний наказ помічнику чергового сектору реагування патрульної поліції ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП Штельмаху Р.М., щоб той здійснив запис про доставлення ОСОБА_2 в Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП.

Помічний чергового ОСОБА_9 виконав наказ, вийшов із центрального входу ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП, який веде до чергової служби, зайшов у інший вхід, де дислоковані поліцейські СРПП та СП цього ж підрозділу, де і здійснив записи до Журналу обліку доставлених за №323 щодо доставляння до підрозділу поліції ОСОБА_2 , зазначивши, що останній був доставлений 16.03.2023 о 16.45 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 .

Згідно рапорту ОСОБА_1 про результати відпрацювання заяви №580 від 16.03.2023, по прибуттю на місце виклику було відібрано заяву та пояснення. опитано всіх учасників події. Матеріали передано дільничним офіцерам поліції для подальшої перевірки (т. 2, а.с. 260).

Цього ж дня, близько 17.00 год, дільничний офіцер сектору превенції ВПД №1 ОСОБА_10 склав відносно ОСОБА_2 адміністративний протокол серії ВАВ №636645 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП (торгівля алкогольними напоями з-рук), зазначивши, що 16.03.2023 близько 14.00 год в м. Тальне по вул. Соборній ОСОБА_2 здійснив торгівлю горілки «з-рук», пояснення у останнього не відібрав.

Цього ж дня, тобто 16.03.2023, майор поліції ОСОБА_8 дав усний наказ помічнику чергового ОСОБА_9 встановити, що відбувається з ОСОБА_2 .

Помічник чергового ОСОБА_11 пояснив, що виконуючи наказ ОСОБА_8 зустрів ОСОБА_2 в коридорі на порозі входу до приміщення превенції, після чого вніс до Журналу обліку доставлених інформацію, що ОСОБА_2 претензій до працівників поліції не має і записав, що 16.03.2023 о 17.50 год. залишив приміщення ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП. Вказане пояснення суперечить запису з камер зовнішнього відеонагляду, відповідно до якого ОСОБА_9 16.03.2023 о 18.41 год. вийшов з центрального входу адмінбудівлі ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП із Журналом обліку доставлених в руках та зайшов до приміщення превенції, де пробув протягом однієї хвилини, після чого повернувся.

Опитаний у ході службового розсдідування дільничний офіцер поліції сектору превенції ВПД №1 ОСОБА_12 пояснив, що 17.03.2023 близько 14 год. помітив ОСОБА_2 надворі біля адмінбудівлі ВПД №1, і той у свою чергу попоросив поліцейського зателефонувати до його знайомого гр. ОСОБА_13 , односельчанина ОСОБА_2 , щоб він забрав останнього та відвіз за місцем проживання, на що ОСОБА_12 виконав прохання ОСОБА_2 .

Під час службового розслідування згідно відеозаписів з камер зовнішнього відеоспостереження встановлено, що ОСОБА_2 перебував у адмінбудівлі ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП майже добу.

Опитаний в ході проведення службового розслідування ОСОБА_13 пояснив, що по дорозі в с. Глибочок ОСОБА_2 постійно стогнав та мав поганий вигляд, а також мав проблеми з очима і на запитання, що трапилось, відповів, що працівники поліції бризкали йому в очі газовим балончиком. Також повідомив, що ночував у приміщенні ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП на шматку картону.

17.03.2023 слідчим відділом Звенигородського РВП ГУНП за матеріалами ІКС ІПНП №580 від 16.03.2023 відкрито кримінальне провадження №000459 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, щодо вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї. Про підозру у вказаному кримінальному правопорушенні ОСОБА_2 не повідомлялось.

17.03.2023 о 23.48 до відділу служби « 101» УОАЗОР ГУНП надійшло повідомлення із закладу охорони здоров`я про те, що за місцем проживання в АДРЕСА_1 , до приїзду швидкої допомоги з ознаками насильницької смерті помер ОСОБА_2 , зі слів матері померлого вчора побили працівники поліції.

Відповідно до довідки про причину смерті Звенигородського відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 18.03.2023 №57 причиною смерті ОСОБА_2 встановлено травматичний субарахноїдальний крововилив, закрита черепно-мозкова травма, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом (намір не визначений).

18.03.2023 за вищевказаним фактом слідчим відділом Звенигородського РВП ГУНП внесено відомості до ЄРДР за №0000466 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначені факти набули розголосу у суспільстві, зокрема, під час моніторингу засобів масової інформації виявлено публікацію інтернет видання «Про все», на якому зазначено, що у м. Тальне після затримання працівниками поліції помер громадянин (https://provce.ck.ua/u-talnomu-nachalnyka-politsii-vidstoronyly-vid-roboty-pislia-smerti-zatrymanoho/). У ході моніторингу соціальної мережі «Facebook» на сторінці користувача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено публікацію, на якому власниця сторінки розповідає про те, що поліцейські ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП в приміщенні відділу застосували відносно військовослужбовця ЗСУ фізичну силу, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та помер від крововиливу головного мозку у підрозділі поліції.

Згідно Висновку службового розслідування щодо вчинення окремими поліцейськими ГУНП, Звенигородського РВП ГУНП та ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку від 17.04.2023 (далі Висновок) позивач та ОСОБА_5 не маючи на те законних підстав, обмежили свободу ОСОБА_2 та здійснили фактичне затримання останнього, наказавши йому сісти до службового автомобіля та проїхати до визначеного приміщення (лікарня, адмінбудівля ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП), на що ОСОБА_2 через підкорення наказу змушений був залишатися поряд із службовою особою, тобто старшими інспекторами поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Також в порушення вимог п.п. 5,6 розділу 11 та п. 2 розділу V111 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.11.2019 №1026 з моменту початку виконання службових обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не забезпечили безперервну відеозйомку, в т.ч. належні умови експлуатації, під час обслуговування повідомлення, зареєстрованого під №580, при виїзді на місце події.

Крім цього в порушення п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою КМУ від 28.12.2011 №1363, абз. 2 п. 7, абз. 3 п. 8 розділу V11 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції Eкраїни, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440, та п. 1.5 наказу ГУНП від 12.08.2022 №1519 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни в органах та підрозділах ГУНП в Черкаській області, а також попередження надзвичайних подій за участі особового складу» позивач та ОСОБА_5 не проінформували Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області про фактичне затримання ОСОБА_2 .

Пунктом 2 Висновку передбачено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог ч. 1 ст. 29 Конституції України, ст. 6, ч.ч. 1, 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8, п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 3,7 ч. 3 ст. 1, ч. 4 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1-4 п. 5 розділу 1, абзаців 2, 3, 4 п. 1 розділу 11, п. 1 розділу 111, пунктів b), c) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою КМУ від 28.12.2011 №1363, абз. 2 п. 7, абз. 3 п. 8 розділу V11 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції Eкраїни, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440, п.п. 5,6 розділу 11 та п. 2 розділу V111 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.11.2019 №1026 та п. 1.5 наказу ГУНП від 12.08.2022 №1519 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни в органах та підрозділах ГУНП в Черкаській області, а також попередження надзвичайних подій за участі особового складу», позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 13 та п. 11 ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України пропонується застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно пункту 2 наказу ГУНП в Черкаській області від 17.04.2023 №596 за вищеозначені порушення позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На виконання наказу від 17.04.2023 №596 відповідачем був прийнятий наказ від 18.04.2023 №104 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.07.2015 №580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337 (далі Дисциплінарний статут), іншими нормативними актами, прийнятими на їх виконання.

Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України .

Згідно з ст. 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Статтею 6 Закону №580-V111 передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 7 Закону №580-V111 під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Стаття 8 Закону №580-V111 передбачає, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний, зокрема, 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який відповідно до преамбули визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна полягає у дотриманні поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Пунктами 2,3,4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський зобов`язаний знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Аналізуючи наведені положення Закону №580-VIII та Дисциплінарного статуту, суд зазначає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

За порушення службової дисципліни відповідно до ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Згідно з частинами 1 та 15 статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

За приписами частин 7, 9 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини 10 статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807 (далі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу 2 Порядку №893 передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Згідно з пунктами 1, 2 Розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

За приписами пункту 1 Розділу VII Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з Висновку від 17.04.2023, при проведенні службового розслідування встановлено порушення позивачем вимог за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні:

- вимог ч. 1 ст. 29 Конституції України, ст. 6, ч.ч. 1, 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8, п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 3, 7 ч. 3 ст. 1, ч. 4 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1-4 п. 5 розділу 1, абзаців 2, 3, 4 п. 1 розділу 11, п. 1 розділу 111, пунктів b), c) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 внаслідок фактичного затримання гр. ОСОБА_2 , яке сталось 16.03.2023, без законних підстав, наказавши йому сісти до службового автомобіля та проїхати до визначеного приміщення (лікарня, адмінбудівля ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП), на що ОСОБА_2 через підкорення наказу змушений був залишатися поряд із службовою особою, тобто старшими лейтенантами поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ;

- п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою КМУ від 28.12.2011 №1363, абз. 2 п. 7, абз. 3 п. 8 розділу V11 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції Eкраїни, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440 внаслідок неповідомлення Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Черкаській області про фактичне затримання ОСОБА_2 ;

- п.п. 5,6 розділу 11 та п. 2 розділу V111 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.11.2019 №1026 та п. 1.5 наказу ГУНП від 12.08.2022 №1519 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни в органах та підрозділах ГУНП в Черкаській області, а також попередження надзвичайних подій за участі особового складу» внаслідок незабезпечення безперервної відеозйомки, в т.ч. належні умови експлуатації, під час обслуговування повідомлення №580 за заявою ОСОБА_6 про крадіжку грошей та домашнє насильство, вчинене ОСОБА_2 .

Щодо фактичного затримання гр. ОСОБА_2 без законних підстав суд зазначає таке.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку. встановлених законом.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Ч. 2 ст. 176 КПК України передбачає, що тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 207 КПК України передбачено, що ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Підстави затримання уповноваженою службовою особою передбачені статтею 208 КПК України, яка передбачає, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;

4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору (частина 5 статті 208 КПК України).

Згідно статті 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно статті 210 КПК України уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством. Про кожне затримання уповноважена службова особа одразу повідомляє за допомогою технічних засобів відповідальних осіб в підрозділі органу досудового розслідування.

Згідно статті 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Отже затриманням особи є примусове обмеження її волі; затриманням особи, підозрюваної у злочині, на строк не більше ніж 72 години може бути здійснено уповноваженою службовою особою за наявності підстав, передбачених статтею 207 КПК України, про що має бути складений протокол затримання; після затримання уповноважена службова особа повинна негайно доставити затриманого до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством, та передати затриманого службових осіб, відповідальних за перебування затриманих.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що затримання фактично не відбулось, оскільки ОСОБА_2 добровільно погодився проїхати до відділу поліції та медзакладу на освідування, про що зазначено у письмових поясненнях позивача від 18.03.2023 та від 29.03.2023, письмових поясненнях ОСОБА_5 від 18.03.2023 (т. 2, а.с. 242

Проте суд не погоджується з вказаними доводами позивача, оскільки вони суперечать письмовим поясненням позивача від 29.03.2023, наданим у ході службового розслідування, у яких позивач вказав, що ОСОБА_2 в силу сильного алкогольного сп`яніння не міг триматися на ногах і позивач та ОСОБА_5 фактично тягнули, несли під руки, допомогаючи пересуватись до службового автомобіля. У подальшому приблизно в 16.15 год у Тальнівській ЦРЛ було здійснено обстеження ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння та встановлено наявність у останнього 3,7 проміле алкоголю, тобто перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння. Згідно з актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №87 від 16.03.2023, складеного о 16 год 20 хв, при огляді ОСОБА_2 встановлено, що його одяг забруднений землею; поведінка обстежуваної особи сонливий; стан свідомості свідомий; мовна здатність змазаність мови; рухова сфера хода хитка; результат обстеження 3,7 проміле.

Згідно з поясненнями ОСОБА_6 від 18.03.2023 один із поліцейських, який був старший за віком та невисокого зросту, почав бити сина по обличчю рукою, а потім сказав синові щоб той збирав речі так як має їхати з працівниками поліції до міста Тальне у відділок поліції. Син відмовився їхати з працівниками поліції. Почувши його відмову працівник поліції, який бив сина по обличчю, вийшов з будинку і через кілька хвилин повернувся знову до будинку, тримаючи в руках за спиною гумовий кийок. Далі працівник поліції почав бити сина гумовим кийком по різних місцях тіла. Вона просила поліцейського, щоб він припинив бити сина, і той послухав. Доповнила, що інший працівник поліції сина не бив, а відбирав у нього пояснення та заяву. поліцейський з гумовим кийком вдарив сина багато разів, але скільки точно, не рахувала. Після того як працівник поліції припинив бити сина і знову запропонував синові їхати з ними, син знову відмовився. Почувши відповідь сина поліцейський почав силою тягнути сина з будинку на вулицю. В подальшому працівники міліції забрали сина до поліцейського автомобіля та поїхали від її будинку.

Оцінивши вказані докази кожний окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку, що пояснення ОСОБА_6 про відмову ОСОБА_2 їхати на освідчення на стан алкогольного сп`яніння, його перебування у сонливому стані, зі змазаною мовою, пояснення позивача від 29.03.2023 щодо того, що вони з ОСОБА_5 тягли ОСОБА_2 по землі, оскільки той не міг йти, забруднення одягу останнього землею свідчать про те, що ОСОБА_2 через підкорення наказу був змушений залишатися поряд із позивачем та ОСОБА_5 при здійсненні медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння та після цього був примусово доставлений до ВПД №1 Звенигородського ВПД ГУНП.

Отже відбулось фактичне затримання ОСОБА_2 , при цьому протокол затримання не був складений та у рапорті від 16.03.2023 факт затримання позивачем не вказаний.

Як було зазначено вище, згідно ч. 1 ст. 208 КПП України затримання може бути здійснено уповноваженою службовою особою.

Згідно посадової інструкції інспектора сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №1 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області, інспектор сектору реагування здійснює безпосереднє керівництво СРПП, несе відповідальність за ефективність виконання покладених на неї завдань та функцій та забезпечує своєчасне (у максимально можливий короткий строк) прибуття СРПП (сектор реагування патрульної поліції) на місце подій та проведення у повному обсязі невідкладних першочергових дій щодо документування вчиненого правопорушення (п.п. 1 п. 2); у разі виявлення СРПП ознак кримінального правопорушення доповідає начальникові СРПП (старшому інспектору-черговому) про необхідність направлення СОГ на місце вчинення (п.п. 2 п. 2) (т. 2, а.с. 62-65).

Позивач ознайомлений із посадовою інструкцією 22.08.2022, що підтверджується його особистим підписом).

З письмових пояснень позивача від 18.03.2023 29.03.2023 та усних пояснень, наданих у судовому засіданні, вбачається, що по прибуттю на місце події в АДРЕСА_2 було встановлено, що ОСОБА_6 викликала поліцію з приводу вчинення її сином домашнього насильства та викрав у неї грошові кошти у сумі 3000 грн. Вирішувалось питання про складання відносно ОСОБА_2 протоколу за ст. 173 КУпАП, він зателефонував начальнику ВПД №1 ОСОБА_4 та доповів по ситуації, на що останній повідомив, що стосовно ОСОБА_2 вже були внесені відомості в ЄРДР по домашньому насильству та що можливо буде відкрито кримінальне провадження, тому від заявниці необхідно відібрати заяву, пояснення та освідувати її сина на стан сп`яніння.

Вказане свідчить, що позивачу було відомо про те, що стосовно ОСОБА_2 можливо буде відкрита кримінальна справа, тому він зобов`язаний був викликати слідчо-оперативну групу (СОГ). Отже позивач не був уповноважений на затримання ОСОБА_2 .

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що він виконав наказ майора поліції Донця М.А. про затримання ОСОБА_2 з тих підстав, що відповідно до ст. 8 Закону №580-V111 поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Отже зважаючи на те, що не є уповноваженою особою на затримання ОСОБА_2 за кримінальне правопорушення, оскільки був зобов`язаний викликати слідчо-оперативну групу, позивач виконав незаконний наказ майора поліції ОСОБА_4 , чим порушив ст. 8 Закону №580-V111

Згідно п. 2 п. 7 розділу V11 Інструкції з організації діяльності чергової служби в Національній поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2017 №440, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.06.2017

за № 750/306187 (далі Інструкція №440), у ТВП призначається одна або декілька службових осіб, відповідальних за перебування затриманих у цьому підрозділі поліції, крім слідчих (дізнавачів). З метою забезпечення прав затриманих осіб, розгляд обставин їх затримання або доставлення до ТВП, опитування й інші процесуальні дії з відвідувачами, запрошеними та доставленими до ТВП особами проводиться в спеціально облаштованих службових приміщеннях ТВП, які охоплюються системою цілодобового відеоспостереження, із забезпеченням можливості зберігання записів не менше 30 діб, з обов`язковим виведенням відеозображення в режимі онлайн на монітор чергового чергової частини. У разі тимчасової відсутності в адміністративній будівлі органу (підрозділу) поліції спеціально відведених та облаштованих службових приміщень або недостатньої їх кількості для забезпечення повноважень поліції опитування й інші процесуальні дії з відвідувачами, запрошеними та доставленими до ТВП особами можуть проводитися в службових кабінетах поліцейських, визначених керівником органу досудового розслідування ГУНП або ТВП ГУНП, з відеофіксацією таких дій у встановленому порядку.

Висновком службового розслідування встановлено, що 16.03.2023 о 16.51 год. позивач не зважаючи на наявність в підрозділі спеціально обладнаної кімнати, тримаючи ОСОБА_2 за ліву руку, здійснив його супровід до приміщення, де дислокуються працівники СРПП, дільничні офіцери поліції (блок превенції) ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП, в якому взагалі відсутня відеофіксація. Після цього ОСОБА_1 підійшов до центрального входу адміністративної будівлі ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП та повідомив про доставлення ОСОБА_2 .

Отже своїми діями позивач порушив вимоги п. 2 п. 7 розділу V11 Інструкції №440.

Згідно п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1363 (далі Порядок №1363) негайно з моменту затримання особи суб`єкт подання інформації повідомляє за допомогою телефонного, факсимільного зв`язку на єдиний телефонний номер системи надання безоплатної правової допомоги (0-800-213103) (контактний центр системи надання безоплатної правової допомоги) та інші телефонні номери, електронної пошти або через комплексну інформаційно-аналітичну систему забезпечення надання безоплатної правової допомоги (далі - система) відповідному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - регіональний центр), крім випадків адміністративного затримання, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника, такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові та дата народження затриманої особи (якщо вони відомі); час та підстави для затримання особи; точна адреса місця для конфіденційного побачення адвоката із затриманою особою; найменування (прізвище та ініціали) суб`єкта подання інформації, його поштова адреса, номери телефону та адреса електронної пошти; дата винесення постанови про застосування адміністративного арешту (постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), найменування суду та/або прізвище та ініціали судді, що виніс постанову (постановив ухвалу) у відповідних випадках; прізвище, ім`я, по батькові та найменування посади особи, яка передала повідомлення, її номер телефону.

Абзацом 3 пункту 8 розділу V11 Інструкції №440 передбачено, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання, або службова особа, відповідальна за перебування затриманих у відповідному ТВП, негайно після такого затримання повідомляє затриману особу про те, що вона має право на захисника, та інформує відповідний орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної вторинної правової допомоги, зафіксувавши час повідомлення та дані посадової особи, яка його отримала, у журналі інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги затриманим (додаток 8) та у відповідній інформаційній підсистемі системи ІПНП.

Судом встановлено, що позивач не повідомив Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області, внаслідок чого порушив Порядок №1363 та абз. 3 пункту 8 розділу V11 Інструкції №440.

Вказане порушення позивачем визнається.

Відповідно до пункту 4 розділу 11 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2019 №1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019

за № 28/32999 (далі Інструкція №1026), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (пункт 5 Інструкції №1026).

Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання. У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції. Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі (пункт 6 Інструкції №1026).

Пунктом 2 розділу V11 Інструкції №1026 передбачено, що поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Висновком службового розслідування встановлено, що позивач в порушення пунктів 5,6 та пункту 2 розділу V11 Інструкції №1026 з моменту початку виконання службових обов`язків не забезпечили безперервну відеозйомку, в т.ч. належні умови експлуатації, під час обслуговування повідомлення за №580.

Вказане порушення позивачем визнається.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Надавши правову оцінку встановленим обставинам справи суд дійшов висновку, що Висновком службового розслідування від 17.04.2023 доведено вчинення позивачем Дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог ч. 1 ст. 29 Конституції України, ст. 6, ч.ч. 1, 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8, п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 3,7 ч. 3 ст. 1, ч. 4 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1-4 п. 5 розділу 1, абзаців 2, 3, 4 п. 1 розділу 11, п. 1 розділу 111, пунктів b), c) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою КМУ від 28.12.2011 №1363, абз. 2 п. 7, абз. 3 п. 8 розділу V11 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції Eкраїни, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440, п.п. 5,6 розділу 11 та п. 2 розділу V111 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.11.2019 №1026 та п. 1.5 наказу ГУНП від 12.08.2022 №1519 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни в органах та підрозділах ГУНП в Черкаській області, а також попередження надзвичайних подій за участі особового складу».

Отже наказ ГУНП в Черкаській області №596 від 17.04.2023 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції прийнятий на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до частини 8 вказаної статті під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Вказані приписи свідчать, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок у спірних правовідносинах є дискреційними повноваженнями відповідача, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Зазначена позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 07.12.2021 у справі №120/278/20-а.

ГУНП в Черкаській області при виборі дисциплінарного стягнення врахувало характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, а також ту обставину, що факт затримання та подальшої смерті ОСОБА_2 набув широкого розголосу в суспільстві, негативно вплинули на імідж Національної поліції та підривають віру громадян у спроможність поліції неупереджено, на високому професійному рівні виконувати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю і дискредитовує знання поліцейського.

Суд погоджується з даним висновком відповідача, оскільки широкий розголос у суспільстві події щодо затримання ОСОБА_2 та подальшої його смерті підтверджується публікаціями в інтернет виданні «Про все», на якому зазначено, що у м. Тальне після затримання працівниками поліції помер громадянин (https://provce.ck.ua/u-talnomu-nachalnyka-politsii-vidstoronyly-vid-roboty-pislia-smerti-zatrymanoho/). У ході моніторингу соціальної мережі «Facebook» на сторінці користувача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено публікацію, на якому власниця сторінки розповідає про те, що поліцейські ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП в приміщенні відділу застосували відносно військовослужбовця ЗСУ фізичну силу, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та помер від крововиливу головного мозку у підрозділі поліції.

Доводи позивача щодо недоведеності факту широкого розголосу в суспільстві спростовуються вказаною публікацією (т. 1, а.с. 142).

Щодо посилання позивача на відсутність відеозапису публікації, то з листа Департаменту внутрішньої безпеки від 29.03.2023 №456/42-23/01 вбачається, що відеозапис на DVD-R був наданий начальнику ГУНП в Черкаській області для проведення службового розслідування.

Щодо доводів позивача про те, у висновку не наведено жодних обгрунтувань щодо неможливості застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді зауваження, догани, суворої догани, попередження про неповну службову відповідність чи пониження у спеціальному званні на один ступінь, то зміст висновку службового розслідування визначений пунктами 4, 5 Порядку №893.

Згідно пункту 4 Порядку №893 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

Згідно пункту 5 Порядку №893 у резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:

висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;

відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Отже обгрунтування щодо неможливості застосування інших видів стягнення у висновку службового розслідування не зазначається.

Щодо неврахування позитивної характеристики при визначенні виду дисциплінарного стягнення, то згідно частини 4 статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського (частина 5 статті 19 Дисциплінарного статуту).

Отже позитивна характеристика може бути врахована, проте її врахування не є обов`язком керівника органу поліції.

Частиною 3 статті 22 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

В свою чергу наказ №104 о/с від 18.04.2023 прийнятий на реалізацію наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності №596 від 17.04.2023, отже є похідним і скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Оцінивши докази, які є у справі, враховуючи те, що відповідач довів правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 серпня 2023 року.

Суддя Алла РУДЕНКО