Справа № 953/7808/23
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/7808/23
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" серпня 2023 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Колесник С.А., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій, в якому просить:
1.Прийняти та розглянути цю заяву за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
2.Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
3.Визнати наказ №161 від 06.06.2023р. протиправним та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати новий з пунктом про забезпечення одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
4.Зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби.
На обґрунтування позовної заяви зазначив, що 06 червня 2023 Військовою частиною НОМЕР_1 було надано витяг з наказу по стройовій частині №161 про звільненого з військової служби у запас за пунктом «З» пункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18років) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вважає такий витяг з наказу бездіяльним, оскільки: Відповідно до витягу з наказу №175 від 18.05.2023р. його - майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у запас за сімейними обставинами згідно п.п. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З 06.06.2023 року знятий зі всіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу частини. При звільненні йому не була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що передбачено абз.2 ч.2 ст.15 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Аналогічна правова норма міститься в абзаці 4 пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони т а членам їх н іх сімей".
За змістом правових норм абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та абзацу третього пункту 10 Порядку №393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.
В розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Навесні 2023 року до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка передбачає підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби, було внесено зміни та визначено новий перелік сімейних обставин та інших поважних причин, які є підставою для звільнення військовослужбовця під час дії правового режиму воєнного стану.
Таким чином, на час дії правового режиму воєнного стану перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення військовослужбовця передбачено ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Поряд із цим норми Порядку №413 не було приведено у відповідність із Законом та не доповнено передбачений у ньому перелік сімейних обставин.
Таким чином, актом вищої юридичної сили, яким є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено сімейні обставини, які є підставою для звільнення з військової служби та формують право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні згідно п.З ч.5 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті за якою його звільнили за власним бажанням з військової служби, військова частина повинна виплачувати одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби згідно абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». На момент звільнення має 12 років 9 місяців календарної вислуги років у Збройних силах України. Однак до теперішнього часу відповідачем не виплачено йому таку грошову допомогу відповідно до витягу із наказу №161 від 06.06.2023р.
На підставі викладеного, позивач звернувся до Київського районного суду м.Харкова з адміністративним позовом.
Позовна заява не може бути розглянута Київським районним судом м. Харкова та підлягає передачі до окружного адміністративного суду за підсудністю, з огляду на викладене нижче.
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із п.19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За правилами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень, порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси особи позивача.
Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог щодо правил підсудності спору.
Так, згідно вимог частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цьогоКодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Статтею 20 КАС України визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.
Так, згідно частини 1 вищенаведеної статті, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:
1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;
2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;
3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;
5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Окружним адміністративним судам, згідно вимог частини 2 статті 20 КАС України, підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 не підсудний Київському районному суду м. Харкова, як місцевому загальному суду, як адміністративному, оскільки позивачем не оскаржуються рішення суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ч.1 ст.20 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини 1 статті 29 КАС України визначено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо передання вказаної справи за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду, враховуючи дані про реєстрацію позивача та невідповідність позовних вимог, викладених у прохальній частині позову ст..286 КАС України, що вирішуються місцевими загальними судами, як адміністративними.
Керуючись ст.ст. 20,29 КАС України, суд, -
Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Суддя Колесник С.А.