Справа № 160/11483/23
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді суддіЄфанової О.В. Захарчук -Борисенко Н.В. Царікова О.В.
за участі секретаря судового засіданняПівоварова В.С.
представника позивача представника відповідача Бичков В.В. Колосюк С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" до Національного Банку України про визнання протиправним рішення
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ТОВ «Такт» є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності та до 24.02.2022 року здійснював її з участю покупців та постачальників які є резидентами республіки Білорусь. До 24.02.2022 року позивач здійснив 100% передоплату за товар (металопрокат в асортименті) на користь низки постачальників які є резидентами республіки Білорусь але не встиг отримати товар через впровадження воєнного стану та закриття кордонів, рішеннями керівництва республіки Білорусь та впровадженням. Через деякий час позивач отримав можливість отримати від одного з таких постачальників товар який був повністю оплачений до 24.02.2022 року за умови доставлення його у Туреччину з якою Україна має дипломатичні, фінансові, економічні, в тому числі міжурядові відносини, угоди тощо (Туреччина тощо) за умови залучення перевізника який є резидентом Євросоюзу. При цьому ввезення таких товарів саме в Україну заборонено.
Однак, після виконання перевезення обслуговуючий банк після аналізу наданих йому документів, які є підставою для переказу, відмовився приймати до виконання платіжну інструкцію для ініціювання такого переказу в сумі 5500,00 євро експедитору (автоперевізнику) ЕООД «ЮНИМЕТ» який є резидентом Євросоюзу (республіка Болгарія) за послуги з перевезення такого вантажу не зважаючи на те, що законодавством Євросоюзу такі перевезення територією Євросоюзу та країни НАТО, до яких відноситься Польща, Туреччина та інші транзитні країни на шляху до Туреччини - не заборонено, а товар проходив прискіпливий митний контроль в Євросоюзі. Копії документів що це підтверджують додаються. Представник банку послався на якісь нормативні документи Національного банку України, але не повідомив їх реквізити, від спілкування на цю тему відмовився. Таким чином, позивач не зміг виконати свої грошові зобов`язання перед експедитором.
У зв`язку з цим позивач засобами електронної пошти звернувся до Національного банку України з запитом від 03 травня 2023 року про надання публічної інформації згідно якого просив: у зв`язку з відмовою обслуговуючого банку прошу надати інформацію та повідомити про нормативно-правовий чи інший акт виданий Національним Банком України згідно якого суб`єктам господарювання (резидентам України) заборонено ініціювати переказ, а комерційним банкам України заборонено приймати до виконання платіжні документи від таких суб`єктів про переказ іноземної валюти на користь резидентів Євросоюзу які надали послуги з перевезення вантажів з Республіки Білорусь до інших країн з якими Україна має дипломатичні, фінансові, економічні, в тому числі міжурядові відносини, угоди тощо (Туреччина тощо) вартість яких (товарів) була оплачена суб`єктами господарювання (резидентами України) за укладеними зовнішньоекономічними контрактами авансом до 24 лютого 2022 року та операції з попередньої оплати по яких перебувають на валютному контролі в обслуговуючому банку.
Позивач повторно звернувся засобами електронної пошти до відповідача із запитом від 10 травня 2023 року про надання публічної інформації в якому зазначив та просив наступне:
надати інформацію та повідомити про нормативно-правовий чи інший акт виданий Національним Банком України згідно якого суб`єктам господарювання (резидентам України) заборонено ініціювати переказ, а комерційним банкам України заборонено приймати до виконання платіжні документи від таких суб`єктів про переказ іноземної валюти на користь резидентів Євросоюзу які надали послуги з перевезення вантажів з Республіки Білорусь до інших країн з якими Україна має дипломатичні, фінансові, економічні, в тому числі міжурядові відносини, угоди тощо (Туреччина тощо) вартість яких (товарів) була оплачена суб`єктами господарювання (резидентами України) за укладеними зовнішньоекономічними контрактами авансом до 24 лютого 2022 року та операції з попередньої оплати по яких перебувають на валютному контролі в обслуговуючому банку
При цьому, ставимо НБУ до відома що у цьому запиті мова йдеться виключно про наявність чи відсутність заборон/обмежень НБУ щодо оплати послуг резидента Євросоюзу з перевезення ним вантажу (товарів) який 100% був оплачений до 24.02.23 року та в подальшому не передбачаються розрахунки за цей товар прямо чи опосередковано на користь резидентів Республіки Білорусь чи РФ.
За цим запитом не вимагається жодних консультацій від НБУ, а обслуговуючий банк не надає жодних роз`яснень з цього питання.
Тому за наявності заборон/обмежень просимо надати публічну інформацію та повідомити назву, реєстраційний номер, дату прийняття НБУ відповідного акту яким НБУ встановлено заборони/обмеження щодо оплати послуг резидента Євросоюзу за перевезення ним вантажу (товарів) який 100% був оплачений до 24.02.2022 року.
За відсутності таких актів НБУ просимо повідомити про те що не має можливості надати публічну інформацію з цього питання через те що такі обмеження/заборони не встановлені.
Таким чином, на думку позивача, відповідач відмовив у задоволенні запиту на інформацію, фактично не розглянув по суті запит, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду справу за позовною заявою ТОВ «Такт» призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження колегією суддів.
При цьому, Запит позивача не стосувався інформації з обмеженим доступом, а відповідь відповідача не містить посилань на неможливість надання інформації через ті чи інші обмеження.
Таким чином, оскільки відповідачем дотримано правомірність вчинення дій, а тому, адміністративний позов ТОВ ТАКТ не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію висловлену у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 32 Конституції України, кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Частиною 1 статті 5 Закону України Про інформацію передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Згідно із частиною 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
При цьому, частиною 2 статті 11 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (зі змінами та доповненнями).
Статтею 1 вказаного Закону надано визначення публічної інформації, згідно якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Тобто, положення вказаного закону регулюють, зокрема, правовідносини з приводу забезпечення отримання громадянами або іншими особами інформації, що створюється та виникає в процесі функціонування суб`єктів владних повноважень та виконання покладених на них завдань.
Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації", встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, згідно якої, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема:
- обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
- визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
- юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Також, доступ до публічної інформації, відповідно до статті 4 цього Закону, здійснюється на принципах, зокрема, прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.
Згідно з положеннями статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом:
1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;
2) надання інформації за запитами на інформацію.
Отже, доступ до публічної інформації, крім передбаченої цим Законом публічної інформації з обмеженим доступом, щодо якої існує спеціальний порядок її поширення, можливо за допомогою двох способів, а саме: отримання такої інформації з загальнодоступних встановлених законом джерел оприлюднення суб`єктами владних повноважень публічної інформації, або за результатами надання такої інформації - у відповідь на конкретне відповідне звернення особи.
Статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Таким чином, обов`язок розпорядника інформації щодо надання відповіді на отриманий запит - має імперативний характер, незалежно від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядник публічної інформації.
Відповідно до положень частини 1 статті 22 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Тобто, наведеною нормою Закону встановлено виключні випадки надання відмови в задоволенні запиту на інформацію. При цьому, їх перелік - є вичерпним та розширеному і довільному тлумаченню не підлягає.
Згідно з частиною 4 статті 22 Закону України Про доступ до публічної інформації - у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Отже, як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача із запитом від 10 травня 2023 року про надання публічної інформації в якому зазначив та просив наступне:
«надати інформацію та повідомити про нормативно-правовий чи інший акт виданий Національним Банком України згідно якого суб`єктам господарювання (резидентам України) заборонено ініціювати переказ, а комерційним банкам України заборонено приймати до виконання платіжні документи від таких суб`єктів про переказ іноземної валюти на користь резидентів Євросоюзу які надали послуги з перевезення вантажів з Республіки Білорусь до інших країн з якими Україна має дипломатичні, фінансові, економічні, в тому числі міжурядові відносини, угоди тощо (Туреччина тощо) вартість яких (товарів) була оплачена суб`єктами господарювання (резидентами України) за укладеними зовнішньоекономічними контрактами авансом до 24 лютого 2022 року та операції з попередньої оплати по яких перебувають на валютному контролі в обслуговуючому банку
При цьому ставимо НБУ до відома що у цьому запиті мова йдеться виключно про наявність чи відсутність заборон/обмежень НБУ щодо оплати послуг резидента Євросоюзу з перевезення ним вантажу (товарів) який 100% був оплачений до 24.02.23 року та в подальшому не передбачаються розрахунки за цей товар прямо чи опосередковано на користь резидентів Республіки Білорусь чи РФ.
За цим запитом не вимагається жодних консультацій від НБУ, а обслуговуючий банк не надає жодних роз`яснень з цього питання.
Тому за наявності заборон/обмежень просимо надати публічну інформацію та повідомити назву, реєстраційний номер, дату прийняття НБУ відповідного акту яким НБУ встановлено заборони/обмеження щодо оплати послуг резидента Євросоюзу за перевезення ним вантажу (товарів) який 100% був оплачений до 24.02.2022 року.
За відсутності таких актів НБУ просимо повідомити про те що не має можливості надати публічну інформацію з цього питання через те що такі обмеження/заборони не встановлені.»
Отже, відповідачем на Запит позивача було наведено перелік нормативно правових актів, які регулюють правовідносини за розрахунками між резидентами та нерезидентами за імпорт товарів, що свідчить про надання відповідачем відповіді згідно положень Закону України Про доступ до публічної інформації.
Відповідно до статті 56 Закон України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.
Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.
Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.
Суд також зазначає, що Лист відповідача не є рішенням, в той же час не є нормативно-правовим актом, а також не є правовим актом індивідуальної дії, отже не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 1 частини першої статті 19 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
- мета запитувача: необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;
- характер запитуваної інформації: інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;
- особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості: розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;
- готовність і доступність запитуваної інформації: надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.
Тягар доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації.
За обставин цієї справи та наданих позивачем доказів, доводів та їх обґрунтувань, відсутні підтвердження належної мети запитувача, нагальності суспільної потреби у наданні позивачеві запитуваної публічної інформації.
Як зазначив у позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача, підставою для звернення до Національного банку України стала відмова обслуговуючого банку надати фінансову послугу (здійснити грошовий переказ) позивачу. Тобто запитувана інформація стосувалась вирішення індивідуальної потреби в межах господарських відносин з обслуговуючим банком.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, оцінивши дані обставини, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Керуючись ст. ст.243-245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 серпня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Єфанова

Суддя Н.В.Захарчук -Борисенко

Суддя О.В.Царікова