Справа № 440/8110/22
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 р. Справа № 440/8110/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 24.03.23 року по справі № 440/8110/22

за позовом приватного підприємства "Приватна телекомпанія "Візит"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне підприємство "Приватна телекомпанія "Візит", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2022 №1657/1807, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 344350,41 грн за несплату грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі № 440/8110/22 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області від 30.05.2022 №1657/1807.

Відповідач, Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі № 440/8110/22 та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 30.05.2022 №1657/1807 прийнято правомірно, оскільки контролюючим органом встановлено факт несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за період жовтень 2021 року, листопад 2021 року. Вважає, що контролюючим органом доведено скоєння платником правопорушення, а саме що позивач мав можливість вжити заходів щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але позивач умисно не вчиняв певні дії або допускаючи бездіяльність щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, вчиняв умисно затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Посилається на те, що позивач жодним чином не заперечує та не спростовує встановлені перевіркою порушення термінів сплати узгоджених сум податкових (грошових) зобов`язань з податку на додану вартість, лише зазначає про недостатність коштів для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань. Позивачем не надано належних доказів про неможливість виконання обов`язку щодо своєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених у податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2021 року та листопад 2021 року.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що приватним підприємством "Приватна телекомпанія "Візит" подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2021 року та листопад 2021 року, в якій визначено до сплати грошове зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень 2021 року у розмірі 526097,00 грн та за листопад 2021 року у розмірі 488692,00 грн.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податковій декларації з податку на додану вартість за період жовтень 2021 року та листопад 2021 року ПП «ПТК «Візит», за результатами якої складено акт про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за період жовтень 2021 року, листопад 2021 року ПП «ПТК «Візит» від 25.01.2022 №665/16-31-18-07-03/13932372.

Відповідно до висновків акту встановлено несвоєчасну сплату та несвоєчасне подання платіжного доручення на сплату узгодженої суми грошових зобов`язань по податку на додану вартість, чим порушено п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме:

- по податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2021 року граничний термін сплати 30.11.2021, фактично сплачено 14.12.2021 та 29.12.2021 із затримкою на 14 та 29 календарних днів відповідно;

- по податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2021 року граничний термін сплати 30.12.2021, фактично сплачено 24.01.2022 із затримкою на 25 календарних днів.

В акті також зазначено, що дії платника податків вважаються винними, позивач мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання. Створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов, які направлені на не виконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог, є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно.

Позивачем подано до Головного управління ДПС у Полтавській області заперечення від 09.02.2022 № 16 стосовно акта, в яких, зокрема, зазначено, що акт перевірки не є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, у тому числі щодо винних умисних дій з боку ПП "ПТК Візит", у зв`язку з чим він не може бути підставою для прийняття будь-яких рішень, що мають юридичне значення.

23.02.2022 листом в.о. начальника ГУ ДПС у Полтавській області висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.

Відповідно до акту від 25.01.2022 №665/16-31-18-07-03/13932372 ГУ ДПС у Полтавській області складено податкове повідомлення-рішення від 30.05.2022 №1657/1807, яким за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання/порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначене пунктом 57.1 статті 57, пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України та на підставі статті 124 Податкового кодексу України, за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 388700,82 грн, зобов`язано ПП «ПТК «Візит» сплатити штраф у розмірі 50 % у сумі 344350,41 грн.

Позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 30.05.2022 №1657/1807 до Державної податкової служби України, якою прийнято рішення про результати розгляду скарги від 09.08.2022 №885/6/99-00-06-03-02-06, яким скаргу платника податків залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.05.2022 №1657/1807, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штраф у розмірі 50% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, передбачений пунктом 124.3 статті 124 ПК України, а тому вважає, що податкове повідомлення-рішення від 30.05.2022 №1657/1807 прийняте відповідачем не на підставі, не у межах повноважень, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.39 та 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України: грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи (пункт 38.3. статті 38 ПК України).

Порядок сплати податку на додану вартість встановлено пунктом 57.1 статті 57 та пунктом 203.2 статті 203 ПК України.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Пункт 203.2 статті 203 ПК України також передбачає, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

У свою чергу, за змістом пункту 203.1. статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 124.1 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний (банківський) день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно з пунктом 124.2 статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 124.3 ст. 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

У відповідності до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом пункту 109.3. статті 109 ПК України у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Згідно з пунктом 112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Пунктом 112.7 статті 112 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

З аналізу вказаних норм права випливає, що статтею 124 ПК України встановлена відповідальність платника податків у разі несплати узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, у вигляді штрафу. При цьому пункт 124.1. статті 124 ПК України передбачає штраф: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, а пункт 124.2 статті 124 ПК України - штраф в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, за ці ж діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, але вчинені умисно.

Отже, необхідною умовою притягнення платника податків до фінансової відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого пунктом 124.2 статті 124 ПК України, є наявність умисних дій та вини такого платника податків, що зумовлює обов`язок контролюючого органу під час перевірки встановити доведеність обставин, які б свідчили про цілеспрямоване створення платником податків умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.

Із змісту спірного податкового повідомлення-рішення слідує, що контролюючим органом застосовано до позивача штраф в розмірі 50 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання, як за діяння, що передбачено пунктом 124.2 статті 124 ПК України які вчинені умисно.

Згідно з актом камеральної перевірки від 25.01.2022 №665/16-31-18-07-03/13932372 порушення полягало у несвоєчасній сплаті та несвоєчасному поданні платіжного доручення на сплату узгодженої суми грошових зобов`язань по податку на додану вартість, а саме: по податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2021 року граничний термін сплати 30.11.2021, фактично сплачено 14.12.2021 та 29.12.2021 із затримкою на 14 та 29 календарних днів відповідно; по податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2021 року граничний термін сплати 30.12.2021, фактично сплачено 24.01.2022 із затримкою 25 календарних днів.

Водночас суд зауважує, що в акті перевірки контролюючим органом не зазначено обставини та не доведено фактів, які свідчили б про умисність порушення платником податків строків сплати грошового зобов`язання.

Судовим розглядом встановлено, що позивач не сплатив вчасно узгоджену суму грошового зобов`язання, що є підставою для застосування п. 124.1 ст. 124 ПК України та тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 % погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, та у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом помилково застосовано п. 124.3 ст. 124 ПК України, що, в свою чергу, спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 50%, замість належного застосування п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України, що передбачає 5% та 10% штрафу від погашеної суми податкового боргу.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, на те, що позивач мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, що є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно, колегія суддів не приймає та вважає необґрунтованими, оскільки контролюючим органом не встановлено на підставі відповідних документів наявність можливості ПП «ПТК «Візит» сплатити податкове зобов`язання з ПДВ у спірний період у повному обсязі у строк, передбачений ПК України (зокрема, наявність достатніх коштів на розрахункових рахунках, а також на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість).

Також, колегія суддів зазначає, що не видається можливим встановлення у межах камеральної перевірки таких обставин, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, адже згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

При цьому у позовній заяві позивач стверджував про недостатність протягом спірного періоду коштів на рахунках, у тому числі, на електронному ПДВ-рахунку, для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань, що зумовлено дією на території України карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», що під час перевірки відповідачем не перевірялось.

Відповідач зазначає, що ПП "ПТК "Візит" не надано доказів неможливості сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених в податковій декларації, у передбачені законом строки, відтак вказане свідчить про свідоме вчинення позивачем умисних дій щодо несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов`язань.

Колегія суддів зазначає, що умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчиненні податкового правопорушення.

Отже, Податковим кодексом України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

Колегія суддів встановила, що акт камеральної перевірки від 25.01.2022 №665/16-31-18-07-03/13932372 не містить достатніх обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.2 статті 124 Податкового кодексу України. Само по собі припущення про можливу умисність несвоєчасної сплати податкового зобов`язання не може бути підставою для застосування штрафних санкції в підвищеному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення покладено на контролюючий орган.

Однак, відповідачем під час розгляду справи доказів про умисне порушення позивачем строків сплати податкового зобов`язання з ПДВ за період жовтень 2021 року та листопад 2021 року не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штраф у розмірі 50% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, передбачений пунктом 124.3 статті 124 ПК України, а відтак податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Полтавській області від 30.05.2022 №1657/1807 не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнято без врахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі № 440/8110/22 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі № 440/8110/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський