Справа № 440/6748/23
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 28 серпня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/6748/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про скасування розпорядження частково та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить суд:

визнати протиправними та скасувати частково розпорядження відповідача від 20 грудня 2022 року та від 26 лютого 2023 року в частині застосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, при перерахунку пенсії позивача з 01 грудня 2022 року та з 01 березня 2023 року;

зобов`язати відповідача проводити виплату пенсії позивача з 01 грудня 2022 року та з 01 березня 2023 року без її обмеження максимальним розміром та з урахуванням фактично проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач на підставі рішень відповідача від 20 грудня 2022 року та від 26 лютого 2023 року здійснив індексацію його пенсії з 01 грудня 2022 року та з 01 березня 2023 року, однак, під час такого перерахунку пенсії протиправно обмежив її розмір максимальним розміром - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників у порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

13 червня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що правові підстави для виплати позивачу проіндексованої пенсії без обмеження її розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність - відсутні.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач є пенсіонером, якому призначена пенсія у порядку Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З 01 грудня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області проведено індексацію пенсії позивача, що підтверджено копією відповідного протоколу (рішення № 44 від 20 грудня 2022 року). Загальний розмір пенсії з надбавками внаслідок перерахунку склав 33643,03 грн, проте до виплати визначено обмежену розміром 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність - 20930,00 грн.

З 01 березня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області проведено індексацію пенсії позивача, що підтверджено копією відповідного протоколу (рішення № 44 від 26 лютого 2023 року). Загальний розмір пенсії з надбавками внаслідок перерахунку склав 35143,03 грн, проте до виплати визначено обмежену розміром 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність - 20930,00 грн.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (Закон № 796-XII).

Частина 3 статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була викладена в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" /надалі Закон № 3668-VI/, який набув чинності з 01 жовтня 2011 року, яка передбачала, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, абзац 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI передбачав, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу пенсія була призначена з 24 квітня 1991 року, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії позивача після її індексації з 01 грудня 2022 року та 01 березня 2023 року із застосуванням обмеження максимальним розміром.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення конкретного розміру пенсії у разі виплати, а саме: з 01 грудня 2022 року - 33643,03 грн, та з 01 березня 2023 року - 35143,03 грн не підлягає задоволенню, оскільки суд не є тим органом, який має повноваження визначати розмір пенсії.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р (ІІ)/2022 у справі № 3-102/2021 (231/21, 415/21) суд не бере до уваги, оскільки відповідно до резолютивної частини даного Рішення приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Тобто, з 12 жовтня 2023 року. В зв`язку з чим на спірні правовідносини дане Рішення не поширюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Клопотання позивача про звернення судового рішення до негайного виконання, суд вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Пунктом 1 частини 2 даної статті передбачено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно. Так, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено виплату пенсії, інших періодичних платежів, тобто задоволено вимогу позивача про стягнення конкретно визначеної суми такої виплати, з якої і виокремлюється сума стягнення за один місяць.

Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для негайного виконання рішення суду необхідно встановити, яких саме спірних відносин стосується предмет спору та який саме спосіб захисту порушених прав особи обрано судом.

Судове рішення у цій справі носить зобов`язальний характер, а відтак не належить до рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому підстави для задоволення вимог позивача про звернення рішення до негайного виконання відсутні.

Що стосується клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати в трьохденний термін після ухвалення судового рішення звіт про його виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

У спірних правовідносинах суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть вживатися заходи з метою добровільного його виконання.

В зв`язку з чим дане клопотання не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 243-246, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про скасування розпорядження частково та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати частково розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20 грудня 2022 року та від 26 лютого 2023 року в частині застосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2022 року та з 01 березня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 згідно з розпорядженнями від 20 грудня 2022 року та від 26 лютого 2023 року з 01 грудня 2022 року та з 01 березня 2023 року відповідно без її обмеження максимальним розміром та з урахуванням фактично проведених виплат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова