Справа № 260/4021/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2023 рокум. Ужгород№ 260/4021/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Луцович М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій згідно заяви від 24.08.2023 просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо незарахування ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1979р. з 16.11.1982 по 19.07.1989 рік в Перечинському лісовому аргопромисловому господарстві, з урахуванням архівної довідки від 03.02.2023р. №31/01-31 та період роботи в МП «Едельвейс» з 24.06.1992 по грудень 1998 рік; 2) рішення про відмову в призначені пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 22.03.2023р. за №36 скасувати та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1979 з 16.11.1982 р. по 19.07.1989 р. в Перечинському лісовому аргопромисловому господарстві, з урахуванням архівної довідки від 03.02.2023р. №31/01-31, та період роботи в МП «Едельвейс» з 24.06.1992 по грудень 1998 рік, з моменту права звернення за призначенням пенсії, та призначити пенсію за віком з дати виникнення права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 березня 2023 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. При обчисленні страхового стажу позивачу не зараховано стаж роботи з 16.11.1982 по 19.07.1989 рік згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1979р., оскільки в записі про працевлаштування і звільнення виправлення в даті та номері видачі наказу. Окрім того, не зараховано згідно наданого розрахунку, період трудової діяльності в МП «Едельвейс» з 24.06.1992 по грудень 1998 рік., оскільки відсутній запис дати звільнення. Зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівника підприємства, а тому невиконання таких вимог не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист. Вважає, що вказані дії органу Пенсійного фонду порушують його право на отримання пенсії, а тому таке підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач-2 15.06.2023 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що на підставі розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком та доданих до неї документів рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 22.03.2023 №36 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж роботи становить 09 років 07 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наданими документами до заяви від 16.03.2023 до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 16.11.1982 р. по 19.07.1989 р., згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1979 р., оскільки в записі про прийняття на роботу міститься виправлення в номері та даті наказу про прийняття, а також в записі про звільнення з роботи міститься виправлення в даті наказу. Даний період роботи неможливо зарахувати згідно довідок про заробітну плату №262, №264 від 04.12.2014 за період з січня 1983 року по липень 1989 року, видані архівним сектором Перечинської районної державної адміністрації (наданих позивачем при первинному зверненні), оскільки позивачем повторно надана довідка про заробітну плату №31/01-31 від 03.02.2023 за період з січня 1983 року по червень 1989 року (звернення від 03.02.2023) видана архівним відділом Ужгородської районної державної адміністрації, в якій періоди нарахування заробітної плати дещо відрізняються від попередніх довідок про заробітну плату. Даний період роботи можливо буде зарахувати після надходження акту зустрічної перевірки. Головне управління зауважує, що позивач просить зарахувати період роботи в МП «Едельвейс» з 24.06.1992 по грудень 1998 рік, проте, запис про роботу здійснено неналежним чином з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок №58. В трудовій книжці НОМЕР_2 від 24.09.1979 р. наявний лише запису №11 про прийняття на роботу 24.06.1996, а запис про звільнення з МП «Едельвейс» відсутній, що унеможливлює зарахування до страхового стажу вказаний період роботи. Уточнюючі довідки позивачем не подавалися.

Відповідач-1 21 червня 2023 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що за наслідками розгляду заяви від 16.03.2023 прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Також вказує на те, що суд не може вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції Пенсійного фонду України (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження останнього та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

27 червня 2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач 16 березня 2023 року втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку.

На день звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 63 роки.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 22.03.2023 №36 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. За наданими документами до загального страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 16.11.1982 р. по 19.07.1989 р., згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1979 р., оскільки в записі про прийняття на роботу міститься виправлення в номері та даті наказу про прийняття, а також в записі про звільнення з роботи міститься виправлення в даті наказу. Даний період роботи неможливо зарахувати згідно довідок про заробітну плату №262, №264 від 04.12.2014 за період з січня 1983 року по липень 1989 року, видані архівним сектором Перечинської районної державної адміністрації (наданих позивачем при первинному зверненні), оскільки позивачем повторно надана довідка про заробітну плату №31/01-31 від 03.02.2023 за період з січня 1983 року по червень 1989 року (звернення від 03.02.2023) видана архівним відділом Ужгородської районної державної адміністрації, в якій періоди нарахування заробітної плати дещо відрізняються від попередніх довідок про заробітну плату. Даний період роботи можливо буде зарахувати після надходження акту зустрічної перевірки. Відповідно до вказаного рішення страховий стаж заявника становить 09 років 07 місяців 27 днів.

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області позивач звернувся з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно статті 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в ст. 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у ст. 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

В обґрунтування правомірності оскарженого рішення про відмову у призначенні пенсії відповідачі зазначають, в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 24.09.1979 р., в записах №3 про прийняття на роботу міститься виправлення в номері та даті наказу про прийняття, а також в записі №6 про звільнення з роботи міститься виправлення в даті наказу.

Відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди після 1993, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Відтак, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудових книжок чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, що в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Так, із копії трудової книжки позивача вбачається, що він у період з 16 листопада 1982 року по 19 липня 1989 року працював у Перечинському лісовому агропромисловому господарстві. Згідно з записом №3 позивач прийнятий на роботу у Перечинське лісове агропромислове господарство, дата та номер наказу має виправлення, однак така дата співпадає з датою прийняття на роботу, згідно з записом №6 позивач звільнений з роботи, дата наказу має виправлення, однак дата наказу про звільнення співпадає з датою зазначеною як дата звільнення.

Суд критично оцінює такі підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Суд вказує, що вказані записи виконані без перекреслень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

Таким чином, оскільки період роботи позивача з 16 листопада 1982 року по 19 липня 1989 року підтверджений записами у трудовій книжці, то він підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача у повному обсязі.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач-2, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 22 березня 2023 року № 36 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання зарахувати період роботи в МП «Едельвейс» з 24.06.1992 по грудень 1998 рік суд вказує наступне.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору і завіряються печаткою записи про звільнення, відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.8 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що дані щодо номеру та дати наказів про звільнення та інформація про звільнення, відносяться до необхідних записів трудової книжки, а у випадку їх відсутності підлягає застосуванню Порядок №637, яким передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 24.09.1979 р., судом встановлено, що згідно запису №11 позивач прийнятий на роботу в МП «Едельвейс» з 24.06.1992 (наказ №20к від 24.06.1992), натомість запис про звільнення з МП «Едельвейс» у трудовій книжці НОМЕР_2 від 24.09.1979 р. відсутній.

Разом з цим позивачем не подано ні до суду, ні відповідачу жодних інших доказів на підтвердження трудового стажу за період роботи в МП «Едельвейс» з 24.06.1992 по грудень 1998 рік, як і доказів про звільнення з роботи саме в грудні 1998 року.

За наведених обставин, суд приходить висновку про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що в разі підтвердження спірного періоду роботи належними та допустимими доказами, позивач не позбавлений права звернутись до органу пенсійного фонду із відповідною заявою про зарахування стажу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати періоди роботи та призначити пенсію за віком з дати виникнення права суд зазначає наступне.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як випливає із п. 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи.

Оскільки позивач зареєстрований та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області і перебуває на обліку у цьому Головному управлінні, то саме вказаний пенсійний орган зобов`язаний на виконання рішення суду розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.

В той же час, враховуючи часткове врахування періодів роботи із періодом роботи, який позивач просить зарахувати згідно вимог позовної заяви, то за рішенням суду в даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повинно провести перерахунок усього необхідного для призначення пенсії за віком стажу, встановити його достатність, після чого вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за віком.

З огляду на вищенаведене, необхідно зобов`язати відповідача -1 повторно розглянути заяву позивача від 16 березня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком період роботи у Перечинському лісовому агропромисловому господарстві з 16 листопада 1982 року по 19 липня 1989 року в повному обсязі, та вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2 не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком та не зарахування до стажу періоду роботи з 16 листопада 1982 року по 19 липня 1989 року у Перечинському лісовому агропромисловому господарстві. У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії є протиправним та підлягає скасуванню та необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області зарахувати до стажу позивача вищевказаний період роботи в повному обсязі, повторно розглянути заяву позивача від 16 березня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 16 листопада 1982 року по 19 липня 1989 року, та вирішити питання призначення позивачу пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду в Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 36 від 22 березня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії за віком період роботи з 16 листопада 1982 року по 19 липня 1989 року в Перечинському лісовому агропромисловому господарстві.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоду роботи з 16 листопада 1982 року по 19 липня 1989 року в Перечинському лісовому агропромисловому господарстві, та вирішити питання призначення йому пенсії за віком.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, ) судові витрати у розмірі 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяМ.М. Луцович