Справа № 500/526/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/526/23 пров. № А/857/12981/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Довгополова О.М., Пліша М.А.,

секретаря судового засідання Хомича О.Р,

представника позивача Коваля Є.Б.,

представника відповідача Чайківської М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одео Групп Україна» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі № 500/526/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одео Групп Україна» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Подлісною І.М. в м. Тернополі Тернопільської області 07.06.2023 о 11:04 год., повний текст судового рішення складено 13.06.2023), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одео Групп Україна» (далі ТОВ «Одео Групп Україна», позивач, Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивач не є платником акцизного податку та розпорядником акцизного складу, не відноситься до кола суб`єктів господарювання, на яких покладено обов`язок щодо реєстрації акцизного складу. Зазначає, що позивач використовує паливо-мастильні матеріали у власній діяльності для заправки тільки свого транспорту, що не є обігом пального. Всі документи, які стосуються руху пального, були надані представникам податкового органу в ході перевірки.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник апелянта в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що основним видом господарської діяльності ТОВ «Одео Групп України» (за КВЕД) є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. В користуванні Товариства наявні значні площі земельних ділянок.

З метою здійснення господарської діяльності позивач отримав ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 22.12.2020 р. реєстраційний номер - 2000753.

За змістом ліцензії місцем зберігання пального є: вул. Лук`яновича, 8, м. Тернопіль; загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального 125000 л; термін дії ліцензії по 22.12.2025.

Згідно договорів оренди майна від 01 березня 2019 року № 03/01/2019 та від 05 березня 2019 року № 9.05/19 Товариство орендувало у Приватного підприємства «Артвін» 1/8 виробничої площадки з твердим покриттям за адресою: м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, 8 та цистерну горизонтальну 25 м. куб. - 1 шт.

Також, в процесі господарської діяльності Товариство використовувало сільськогосподарські машини та вантажні автомобільні транспортні засоби: спеціалізований сідловий тягач DAF, напівпричіп BODEX, спеціалізований сідловий тягач Е, напівпричіп GRAS GS, орендовані у ТОВ «КСТ-ТРАНС»; сідловий тягач DAF, самоскид Inter Cars, Комбайни зернозбиральні CASE 2 одиниці, New Holland, орендовані у ПП «ТАЛЕКС ТРК»; Трактор Беларус, Трактор John Deere, орендовані у ТОВ «ІТ НЕТ».

ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідно до наказу від 26.09.2022р. № 1963-п та на підставі направлень від 26.09.2022 № 2387/09-01, № 2388/09-01, № 2389/09-01, проведено фактичну перевірку ТОВ «Одео Групп Україна» за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, буд. 8, за результатами якої складено акт перевірки від 06.10.2022р. № 3207/19-00-09-01/39867203 (далі також Акт перевірки).

Як слідує з Акту перевірки, Товариством в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 отримано пальне (дизель, бензин А-92, А-95) за кодами УКТ ЗЕД , , , згідно договорів поставки нафтопродуктів в загальній кількості 1629526,26 літрів, що підтверджується податковими накладними, акцизними накладними на пальне, які зареєстровані в Єдиному реєстрі акцизних накладних, із зазначенням в них транспортних засобів, з яких відвантажувалось пальне, та адреси місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, чим порушено підпункт 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції чинній на час спірних правовідносин; далі за текстом ПК України).

ГУ ДПС у Тернопільській області в Акті перевірки зазначило, що ТОВ «Одео Групп Україна» у 2021 році зберігало паливо в місці, яке відповідно до статті 14 ПК України підпадає під визначення акцизного складу, оскільки платником отримано протягом року пальне в обсягах що перевищує 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливо роздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії).

Крім того контролюючим органом в Акті перевірки зазначено, що ТОВ «Одео Групп Україна», згідно отриманого запиту щодо надання документів (копій документів) від 30.09.2022, надано не в повному обсязі видаткові накладні, оборотно-сальдові відомості, акти списання пального, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів за період з 01.01.2021р. по 31.12.2021 р, чим порушено вимоги пункту 85.2 статті 85 ПК України.

За результатами перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 31 жовтня 2022 року:

- № 1, яким на ТОВ «Одео Групп Україна» згідно пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України (відсутність з вини платника податку реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реєстрації пального та спирту етилового платником податку розпорядником акцизного складу) накладено штраф в розмірі 1000000 (один мільйон) грн.;

- № 1, яким на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК України (незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом) на позивача накладено штраф в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) грн.

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження спірних податкових-повідомлень рішень, подавши 17 листопада 2022 року до ДПС України скаргу в порядку статті 56 ПК України.

За наслідками розгляду скарги ДПС України 12 січня 2023 року прийнято рішення № 1075/6/99-00-06-03-02-06, яким відмовлено в задоволенні скарги позивача.

Оцінюючи спірні правовідносини, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

За правилами підпунктів 14.1.224, 14.1.224-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України розпорядник акцизного складу суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення і перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до пункту 230.1.2 статті 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати (б) усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України передбачено, що відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України регламентовані приписами Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону, якими визначено значення термінів, що у ньому вживаються:

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання , оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

За правилами частини 1 статті 15 Закону № 481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Згідно частини 1 статті 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Приписами постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів» від 05 серпня 2015 року № 609 передбачено, що ліцензії на зберігання пального видають територіальні органи ДПС.

Частиною 8 статті 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем отримане пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів, а тому є встановлені законом підстави для реєстрації позивачем акцизного складу.

Щодо покликання позивача на те, що паливо-мастильні матеріали використовуються у власній діяльності для заправки виключно транспортних засобів, які на законних підставах експлуатувалися ним в ході господарської діяльності в спірний період і дана обставина на думку позивача спростовує висновки контролюючого органу щодо обов`язку зареєструвати акцизний склад, колегія суддів зазначає таке.

В матеріалах справи відсутні докази того, що транспортні засоби розташовувалися за адресою: м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, 8.

Разом з тим постачання Товариству пального в обсягах, що перевищує 1000 кубічних метрів, відбувалося саме за даною адресою.

В той же час, стверджуючи про те, що транспортні засоби заправлялися даним пальним і в подальшому використовувалися в ході поточної господарської діяльності, позивач надав як суду, так і податковому органу документи про здійснення господарської діяльності, пов`язаної з вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний вид економічної діяльності Товариства) на території ряду районів Вінницької області.

Жодних доказів того, що орендовані сільськогосподарські машини та вантажні автомобільні транспортні засоби заправлялись саме за адресою: вул. Лук`яновича, 8, м. Тернопіль (дорожніх листів, документів про видачу та списання пального тощо) ні суду, ні податковому органу надано не було.

Апеляційний суд звертає увагу також на недотримання позивачем порядку організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів, встановленого Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. № 281/171/578/155 (далі - Інструкція № 281).

Відповідно до пунктів 7.5.1, 7.5.4 Інструкції № 281 нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання.

Нафтопродукти відпускаються у технічно справну та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред`явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни.

Під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафто-продуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання (пункт 14.1 Інструкції № 281).

Облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об`ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою № 7-НП.

В ході судового засідання апеляційний суд пропонував представнику позивача надати відповідні документи, на що представник Товариства пояснив, що всі докази, які стосуються розгляду даної справи, були надані суду.

Таким чином, позивачем будь-якими належними доказами не підтверджено дотримання порядку приймання, зберігання та обліку нафтопродуктів, що не дозволяє суду погодитися з його позицією щодо можливої видачі пального поза межами акцизного складу безпосередньо в паливні баки транспортних засобів та сільськогосподарської техніки, що експлуатувалися Товариством.

Відтак, підстав вважати протиправним податкове повідомлення-рішення № 1 немає.

Щодо податкового повідомлення рішення від 31.10.2022 № 1, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 44.3 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

За змістом пункту 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово- господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Як передбачено пунктом 85.7 статті 85 ПК України отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Згідно пункту 85.8 статті 85 ПК України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до отриманого запиту щодо надання документів (копій документів) від 30.09.2022, позивачу слід було надати: договори оренди на об`єкти, що використовуються в господарській діяльності, наказ на призначення керівника, договори постачання нафтопродуктів, договори оренди на транспортні засоби, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на придбання пального, документи складського обліку пального, акти списання пального, інші документи на списання пального і оборотно-сальдові відомості бухгалтерського обліку по рахунку, на якому відображені залишки пального на початок та кінець місяця за період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року (а.с. 83).

ТОВ «Одео Групп Україна» не надано контролюючому органу товарно-транспортні накладні на переміщення пального, документи складського обліку, оборотно-сальдові відомості, документи на списання пального.

Як вбачається із дослідженої вище Інструкції № 281, позивач повинен був забезпечити ведення та зберігання документів, які відображають дотримання порядку приймання, зберігання та обліку нафтопродуктів.

Однак, всупереч наведеним вище положенням ПК України, Закону № 996-XIV та Інструкції № 281, ТОВ «Одео Групп Україна» не надав контролюючому органу на його запит всіх підтверджуючих дотримання такого порядку документів.

Згідно з пунктом 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиною реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів протиправності податкового повідомлення-рішення № 1.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одео Групп Україна» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі № 500/526/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. М. Довгополов
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 25.08.2023