Справа № 405/7904/21
Суддя: Іванова Л. А.
Дата ухвалення: 2022-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/7904/21
Провадження №2-а/405/108/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Гаврилюк Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Кропивницькому адміністративну справу №405/7904/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Деревінська Л.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1022171) звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справаі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ №00000148 від 18.10.2021 року, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Оскаржувану постанову позивачем отримано 27.10.2021 року. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 16.10.2021 року за адресою Н-23, км. 2+998, Кіровоградська область, відповідальна особа - ОСОБА_1 допустив рух транспортного засобу МАN TGS 26.400, державний номер НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 Правил дорожнього руху, перевищення загальної маси транспортного засобу на 11,6% (9,627 т.).

Позивач вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є незаконною, оскільки винесена усупереч вимогам ст. 283 КУпАП, п. 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Мінінфраструктури України від 27.09.2021 №512, зазначені у ній відомості не відповідають дійсним обставинам, не підтверджені належними доказами та з постанови не вбачається вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Так, відповідно до вимог п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у постанові мають бути зазначені дата і час фіксації здійснення вимірювання, смуга руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги.

В оскаржуваній постанові посадовою особою не встановлено та не зазначено: дату і час фіксації здійснення вимірювання; максимально дозволену фактичну масу; марка, модель, державний номерний знак причепу - контейнеровозу, його державний номерний знак; категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу; виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові; допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на ділянці автомобільної дороги.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем винесено вищевказану постанову усупереч приписів спеціального законодавства, зокрема п. 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року №1174, постанова не містить такі метадані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги». Повну масу транспортного засобу, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі; фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака.

З огляду на зазначене, з даних, зазначених у постанові, не можливо встановити вид транспортного засобу, максимально дозволену масу для такого виду транспортного засобу і виміряні вагові параметри, та, оскільки, посадовою особою Укртрансбезпеки не доведено та не встановлено масу та вид транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 , який здійснював перевезення з перевищенням вагових параметрів, на підставі чого не доведено склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року зазначену позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано позивачу сплатити судовий збір в розмірі 908 грн. На виконання зазначеної ухвали суду представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Деревінською Л.В. 11 листопада 2021 року надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 908 грн. для долученн ядо матеріалів справи.

Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача не надходило.

Клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від сторін по справі до суду також не надходили.

Відповідачем Державною службою України з безпеки на транспорті засобами електронної пошти подано відзив на позов, зареєстрований в суді 16.12.2021 року за вх. № 8048, в якому (відзиві) відповідач по суті позову зазначив, що 16.10.2021 року за результатами фіксації в автоматичному режимі адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті відповідачем винесено постанову серії ВМ №00000148, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., при цьому, з позовними вимогами відповідач не погоджується з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, що полягає в наступному. Зокрема, 16.10.2021 року о 14 год. 38 хв. за адресою Н-23, км. 2+998, Кіровоградська область, фіксація адміністративного правопорушення, яким було зафіксовано транспортний засіб MAN TGS 26.400, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР, була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту ваго-габаритного контролю у русі типу Q-FREE HI TRAC TMU4 WIM, 10022, за результатами чого встановлено, що відповідальною особою допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 11,6% (9,627 тон).

Щодо доводів позивача про те, що транспортний засіб MAN TGS 26.400, д.н.з. НОМЕР_1 , є спеціалізованим вантажним контейнеровозом -С, а тому фактична дозволена маса транспортного засобу для здійснення дорожнього перевезення без спеціального дозволу становить 44 т, зазначив, що згідно з п.п. 17.2-17.5 Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрасно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак, номер контейнера, найменування власника контейнера, вантажність і маса тари контейнера, кг, внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера, час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

При цьому, згідно фотофіксації адміністративного правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі (постанова ВМ №000000148 від 18.10.2021 року), встановлено відсутність єдиної нумерації, а також нанесеного фарбою, що контрасно виділяється від кольору контейнера, наступного маркування: розпізнавальний знак, номер контейнера, найменування власника контейнера, вантажність і маса тари контейнера, кг, внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера, час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера, а також не встановлено нанесення номеру контейнера на бокових стінках та даху контейнера. Таким чином, позивач здійснював вантажні перевезення спеціалізованим вантажним сідловим тягачем з напівпричепом-контейнеровозом KOGEL AWE 18, який не є контейнеровозом в розумінні вищезаначених норм, а тому загальна маса транспортного засобу має складати 40 т.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем під час руху великовагового транспортного засобу автомобільною дорогою було істотно порушено вимоги законодавства щодо максимально дозволеного навантаження, а саме: загальної маси транспортного засобу в цілому, адже загальна маса транспортного засобу не може перевищувати 5%, тобто 40 000 кг + 5% = 42 000 кг, в той час як транспортний засіб MAN TGS 26.400, д.н.з. НОМЕР_1 мав загальну масу 49 627 кг, на підставі чого надмірна вага склала 9, 627 т.

Щодо належності та допустимості товарно-транспортної накладної, наданої позивачем у якості доказу, відповідач зазначив, що відповідно до абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту, а тому факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає можливості перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, а також перевезення й іншої кількості товарно-транспортних цінностей, відмінної від відомостей, зазначених у товарно-транспортній накладній, зокрема, у ваговому вимірі, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Враховуючи викладені вище обставини, відповідач просить у задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Деревінською Л.В. подано відповідь на відзив на позовну заяву, яка зареєстрована судом 20.12.2021 року за вх.№30847, за змістом якої представник відповідача не довів правомірність дій Держтрансбезпеки, а отже всі сумніви у правомірності винесення оскаржуваного рішення свідчать на користь позивача. Зокрема, представником Держтрансбезпеки не надано будь-якого спростування твердження позивача, що відповідачем порушено вимоги ст.283 КУпАп, п.3 Розділу ІІ Інструкції №512 від 27.09.2021 року, в оскаржуваній паостанові не встановлено фактичну массу вантажу, марка, модель, державний номерний знак причепу - контейнеровозу, його державного номерного знаку, категорію та тип транспортного засобу, повна масса транспортного засобу, допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги. Крім того, у відзиві відповідач піддає сумнівам в тому, що транспортний засіб MAN TGS 26.400, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення з спеціалізованим контейнеровозом, державний номерний знак НОМЕР_2 , проте вказане підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та товарно-транспортною накладною. Більш того, твердження відповідача, що позивачем перевозилася кукурудза, а отже, сипучий вантаж, встановлено тільки після надання позивачем відповідних доказів - товарно-транспортної накладної, при оскарженні до суду постанови серії ВМ №000000148. Окрім того, твердження відповідача, що під час перевезення к кукурудзи необхідні тара та універсальні автомобільні контейнери з певним маркуванням, фарбою, розпізнавальними знаками, та самою 40 т, а не 44 т., - є лише припущеннями відповідача, що спростовується приписами наказу №363. Таким чином, транспортний засіб MAN TGS 26.400, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення вантажу загальною масою 43 180 кг, що є дозволеною вагою для такого типу транспортного засобу та підтверджує протиправність винесеної постанови. Також зазначив, що припущення відповідача, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу цінностей, що перевозяться, спростовуються приписами наказу №363, на який посилається і безпосередньо відповідач. Відповідно до п.15 Порядку №1174, крім іншого, метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки), в свою чергу, з наданих відповідачем сертифікатів відповідності, перевірки типу не можливо встановити, що останні стосуються такого приладу, як Q-FREE HI TRAC TMU4 WIM, 10022, яким зафіксовано правопорушення 16.10.2021 року, тому останні не можуит прийняти як доказ справного, належного приладу, який проводить автоматичне зважування дорожніх транспортних засобів у русі. До відзиву не додано документ про повірку приладу Q-FREE HI TRAC TMU4 WIM, 10022.

Відповідачем Державною службою України з безпеки на транспорті подано заперечення, які зареєстровані судом 15.02.2022 року за вх. №879, за змістом яких позивач перевозив сипучий вантаж без тари, а ймовірний контейнер, про наявність якого стверджує позивач, не мав єдиної нумерації та відповідного маркування. Результати зважування засвідчують нерівномірність розподілу завантаження вантажу по транспортному обладнанню, що унеможливлюється при виконанні перевезень в контейнерах, тим самим, позивачем не доведено, що вантаж перевозився в контейнерах, для того, щоб застосувати вагові параметри, встановлені Правилами дорожнього руху для контейнерів. Відтак, відповідно до п.22.5 ПДР повна масса для контейнеровозів 44 т. Встановлена в разі здійснення перевезення в контейнерах, в яких заборонено перевозити сипучі вантажі без тари. Таким чином, позивач здійснював вантажні перевезення спеціалізованим вантажним сідловим тягачем з напівпричепом-контейнеровозом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, тому фактична масса транспортного засобу мала дорівнювати 40 т. Також зазначив, що доводи позивача щодо відсутності свідоцтва про повірку транспортного засобу є некоректними, оскільки документи, додані відповідачем до відзиву, а саме: сертифікат перевірки типу, виданий 17.06.2021 року та чинного до 16.06.2031 року №UA.TR.00162-21 Rev.0, та сертифікату відповідності №UA.TR.001 35 376-21, виданого 10.09.2021 року ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» підтверджують, що засіб вимірювальної техніки, яким було здійснено автоматичну фіксацію порушення позивачем ПДР, що стало підставою його для притягнення до адміністративної відповідальності, належним чином сертифікований та відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки та Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», є справним та придатним до експлуатації. В свою чергу, сертифікат відповідності №UA.TR.001 35 376-21 від 10.09.2021 року щодо технічного засобу «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі Q-FREE HI TRAC TMU4 WIM» встановлює наступний період чинності такого документа: дата видачі сертифіката - 10.09.2021; дійсний до 10.09.2022 року, тобто один рік з моменту видачі такого сертифікату.

Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи поданий відповідачем відзив на позовну заяву, та, додатково подані учасниками справи відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1ст. 55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000148 від 18.10.2021 року, яка винесена старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колєснік Н.Г. та підписана кваліфікованим електронним підписом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Зазначена постанова мотивована тим, що 16 жовтня 2021 року о 14 год. 38 хв. за адресою Н-23, км. 2+998, Кіровоградська область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGS26.400, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 11,6 % (9,627 тон).

Крім того, в оскаржуваній постанові також зазначено інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, а саме: технічний засіб Q-FREE HI TRAC TMU4 WIM, 10022, (серія, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії № UA.TR.001 35 376-21 до 10.09.2022 року).

Позивачем ОСОБА_1 оскаржується правомірність винесеної уповноваженою особою відповідача як суб`єкта владних повноважень рішення у формі постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000148 від 18.10.2021 року.

Судом також встановлено, що транспортний засіб марки: MAN , модель: TGS 26.400, д.н.з. НОМЕР_1 , тип: cпеціалізований вантажний - контейнеровоз-С, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , маса без навантаження становить 9 175, повна маса - 26 000, а також причіп - спеціалізований ПР-контейнеровоз марки KOGEL AWE 18, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , маса без навантаження - 2 750, повна маса - 18 000, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Крім того, судом встановлено, що відповідно до товарно-транспортної накладної №138 від 16 жовтня 2021 року транспортниим засобом MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 здійснено перевезення вантажу - кукурудзи, насипом, масою брутто 43 440 кг.

Частиною другою ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

При цьому, у розумінні визначень, наведених в Законі України «Про автомобільний транспорт» великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження;великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Відповідно до п. 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 р. № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Частиною другою ст. 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами у вигляді накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до Примітки до зазначеної статті, - підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ч. 2 цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27.12.2019 року.

Пунктом 7 Порядку № 1174 передбачено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

За змістом п.12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність (п.13 Порядку 1174).

Пунктом 15 Порядку № 1174 передбачено, що метадані, якими є структуровані дані, які містять відомості про подію, зафіксовану за допомогою автоматичного пункту, характеристики зафіксованого транспортного засобу, необхідні для його ідентифікації, параметри функціонування технічних засобів автоматичного пункту, а також інші дані, необхідні для обліку, пошуку, оцінки та управління такими відомостями, - повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 Автомобільні дороги.

Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку, повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Відповідно до п.17 Порядку № 1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 229 КУпАП посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 2, 3 статті 132-1 КУпАП.

Відповідно до ст.249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.

Частинами 2, 3, 4 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Крім того, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України 27.09.2021 року за №512 (далі Інструкція).

Так, відповідно до Додатка 1 вказаної Інструкції в частині «Установив (ла)» постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, має міститися, в тому числі, наступна інформація: (марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги), а також: (суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, іншими документами.

Частиною першою статті 279-5 КУпАП передбачено, що в разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2, 3 статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності за даними єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців встановлюють відповідальну особу, зазначену в частині 1 статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи судом встановлено, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження) на території України серії не в повній мірі відповідає вимогам Інструкції, оскільки не містить марки, моделі, державного номерного знаку причепу, категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маси транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількості коліс) на вісі. Вказані недоліки ставлять під сумнів твердження відповідача про врахування вказаних критеріїв при встановленні факту перевищення встановлених законодавством вагових норм.

При цьому, оскаржувана постанова містить лише масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак вказаної інформації оскаржувана постанова не містить та доказів на підтвердження перевищення встановлених законодавством вагової норми не надано.

При цьому суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспаніївід 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності належних і допустимих доказів, яке оформлено у формі постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання в постанові адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку відповідачем факт порушення позивачем вимог законодавства не є достовірно встановленим, тим самим, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на підставі чого, винесена посадовою особою суб`єкта владних повноважень постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ №00000148 від 18.10.2021 року, - підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, на підставіч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, на підставі чого, та враховуючи задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача, понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп., з приводу чого судом відзначається наступне.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Крім того, відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім того, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Наведені вище положення процесуального закону дають підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, при цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні копії документів: договір про надання правничої допомоги від 03 листопада 2021 року; акт здачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 03.11.2021 року від 29 грудня 2021 року; та детальний опис робіт (наданих послуг).

При цьому, як вбачається з договору про надання правничої допомоги від 03 листопада 2021 року, укладеного між адвокатом Адвокатського об`єднання «Кіровоградська обласна колегія адвокатів» Деревінською Л.В., що діє на підставі довіреності, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КР №000149, виданого Радою адвокатів Кіровоградської області від 15.01.2018 року, та клієнтом ОСОБА_1., Клієнт доручає, а Адвокат відповідно до чинного законодавства України зобов`язується здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги Клієнту у справах щодо скасування, складених на ОСОБА_1 постанов Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання умов договору (п.1 Договору).

Відповідно до п. 3 Договору за надання правової допомоги щодо скасування постанов, визначених у п. 1 цього Договору, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату в готівковій або безготівковій формі фіксований розмір гонорару у сумі: 5 000 грн. - за направлення адвокатських запитів, складання та направлення позовної заяви, клопотань, відповіді на відзив, заперечення та будь-яких інших процесуальних документів; 1 000 грн. - за участь у кожному судовому засіданні у суді першої інстанції під час розгляду справи незалежно від того чи відбулося судове засідання з причин, що не залежать від Адвоката.

Фіксована сума гонорару, визначена в п. 3 цього Договору, сплачується Клієнтом за здійснення Адвокатом представницьких повноважень, передбачених п. 1, щодо оскарження кожної конкретної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, про що зазначається в акті виконаних робіт (п. 4 Договору).

Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 29.12.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 03.11.2021 року, підписаного адвокатом Деревінською Л.В. та клієнтом ОСОБА_1 , адвокат Деревінська Л.В. надала такі послуги правової допомоги: вивчення та аналіз документів, складених Укртрансбезпекою щодо ОСОБА_1 , надання консультації щодо скасування постанови ВМ №00000148 від 18.10.2021 - 4 год.; вивчення та проведення системного аналізу діючого законодавства зі спірного питання в сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, дослідження судової практики - 5 год.; складання позовної заяви та виготовлення копій додатків до неї - 10 год.; складання та направлення клопотання до суду про відшкодування витрат на правову допомогу та додатків до нього та направлення його сторонам у справі №405/7904/21 - 1 год.; складання та направлення додаткових пояснень - 2 год. Фіксована сума гонорару становить за такі види послуг 5 000 грн. Послуги правової допомоги надані у повному обсязі. Претензій жодна із сторін не має. Клієнтом сплачено вищевказані послуги в розмірі 3 500 грн., що підтверджено підписом адвоката Деревінської Л.В.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 13.01.2022 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Деревінській Л.В. 3 500 грн. за договором від 03.11.2021 року.

Відповідно до п.1 п.2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує , чи пов`язані ці витрати з розглядом справи , чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин.

Визначаючи у даній справі розмір судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, за встановлених обставин, суд виходить з предмета спору та реально витраченого адвокатом часу на надання правничої допомоги, на підставі чого суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума в розмірі 3 500 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача ОСОБА_1 .

Враховую викладене, керуючись ст.ст.5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 243,244, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.245, 251, 254, 256, 283, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000148 від 18 жовтня 2021 року, винесену старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колєснік Наталією Геннадіївною, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 3 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.295 КАС України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова