Справа № 300/3854/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3854/21 пров. № А/857/7284/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року (суддя Шумей М.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату, в якому просив:стягнути з Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 06.07.2021 в розмірі 708 048 грн., без урахування обов`язкових податків та зборів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що станом на дату виключення із списків особового складу з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) -02.08.2019 відповідачі не провели з ОСОБА_1 повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум завершена 06.07.2021, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП, пункту 242 розділу XII "Звільнення з військової служби" Положення № 1153/2008. Тому період з 02.08.2019 по 06.07.2021 включно є періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні, оскільки 02.08.2019 є останнім робочим днем ОСОБА_1 , а останнім днем такого розрахунку є саме 06.07.2021 - день коли позивач фактично отримав кошти у своє володіння, тобто з позивачем проведено остаточний розрахунок.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 його середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 06.07.2021. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що наявність спору про розміри належних звільненому працівнику сум є обов`язковою умовою для застосування статті 117 КЗпП України та виплати звільненому працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, матеріали справи не містять доказів оскарження звільнення позивача або наказу про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, відтак позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , 1971 року має статус учасника бойових дій з 10.06.2015 року і наділений державою пільгами, компенсаціями і гарантіями, визначеними Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

3 11.05.2014 по 02.08.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу в Коломийському об`єднаному міському військовому комісаріаті Івано-Франківської області.

02.08.2019 звільнений в запас ЗС України з військової служби підстава - наказ Військового комісара Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату №96 від 02.08.2019 ).

Згідно пункту 4 витягу з наказу Військового комісара Коломийського обєднаного міського військового комісаріату (по стройовій частині) від 02 серпня 2019 року №96, майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара з територіальної оборони Коломийського обєднаного міського військового комісаріату Івано-Франківської області, звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 27.07.2019 № 230 (по особовому складу) з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким що 02 серпня 2019 року справи та посаду здав.

02 серпня 2019 року виключити зі списків особового складу Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату Івано-Франківської області та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Коломийською об`єднаного міського військового комісаріату Івано-Франківської області.

Вислуга років у Збройних Силах станом на 01 серпня 2019 року становить: календарна 20 років 00 місяців 21 день, пільгова 01 рік 00 місяців 00 днів, загальна вислуга 21 рік 00 місяців 21 день.

Щорічна основна відпустка за 2019 рік не надавалася. Додаткові відпустки за період проходження служби в Коломийському ОМВК з 21 жовтня 2016 року по серпень 2019 року не надавалися.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10,1 Закону 3 країни "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей виплатити грошову компенсацію за 45 (сорок п"ять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 35% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, з 01 серпня 2019 року по 02 серпня 2019 року.

Матеріальну допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримав.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил 3 країни та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня - 2018 року № 260. отримав.

Припинити доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

Виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних календарних роки служби у розмірі 17 521 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять одну) грн. 80 коп. Житлом забезпечений.

Оскільки, при звільненні з військової служби з позивачем не було проведено всі виплати, то він звернувся до відповідачів та просив виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбачені п.12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 16-2 Закону України " Про відпустки" за період 10.06.2015 по 02.08.2019 по день звільнення з військової служби.

Згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року по адміністративній справі №300/1653/21 позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій - задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як у часнику бойових дій за період з 10.06.2015 по 02.08.2019. Зобов`язано Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та Коломийський об`єднаний міський військовий комісаріат виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 10.06.2015 по 02.08.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 02.08.2019.

Згідно виписки АТ "Ощадбанку" від 07.07.2021 по картковому рахунку ОСОБА_1 06.07.2021 поступлена компенсація за невикористану відпустку в сумі 31 177,50 грн.

Отже, станом на дату виключення із списків особового складу з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) - 02.08.2019 відповідачі не провели з ОСОБА_1 повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум завершена 06.07.2021, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КзПП, пункту 242 розділу XII "Звільнення з військової служби" Положення № 1153/2008. Тому період з 02.08.2019 по 06.07.2021 включно є періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні, оскільки 02.08.2019 є останнім робочим днем ОСОБА_1 , а останнім днем такого розрахунку є саме 06.07.2021 - день коли позивач фактично отримав кошти у своє володіння, тобто зі мною проведено остаточний розрахунок.

Позивач вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки затримка спірної виплати відбулась з вини відповідачів, відтак необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 06.07.2021. Разом з тим вказав, що розрахунок середнього заробітку є дискреційними повноваженнями роботодавця, в даному випадку відповідачів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

При цьому, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Положення частини першої та частини другої статті 117 КЗпП України стосуються відмінних (різних) правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, при цьому істотне значення має наявність спору щодо суми належних працівникові при звільненні сум.

Дійсно, частина перша статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, положення статті 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №520/12809/19, від 18.03.2021 у справі № 820/3313/17, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 31.03.2021 у справі №120/2617/20-а, від 04.06.2021 у справі №280/1198/20, від 22.04.2021 у справі №620/828/20, та в силу вимог Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Також відповідно до практики Верховного Суду, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивача з 02.08.2019 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При цьому, остаточний розрахунок із позивачем проведено 06.07.2021 на виконання рішення суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.11.2011 у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не було сплачено всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Таким чином, оскільки затримка спірної виплати відбулась з вини відповідачів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 06.07.2021.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок середнього заробітку є дискреційними повноваженнями роботодавця, в даному випадку відповідачів.

Колегія суддів не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі №21-87а13.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Разом з тим, при нарахуванні та виплаті середнього заробітку відповідачі мають керуватись постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відтак, розрахунок середнього заробітку не належить до дискреційних повноважень відповідачів, оскільки методологія здійснення такого чітко визначена законодавством.

Згідно з абзацом першим п.2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Апеляційний суд зазначає, що, з урахуванням викладеного, за період з 02.08.2019 року по 06.07.2021 року строк затримки розрахунку з позивачем складає 705 календарних днів.

Згідно довідки форми ОК-5 (а.с. 17-19), яка міститься в матеріалах справи, розмір грошового забезпечення позивача у червні та липні 2019 року складав 17521 грн. 80 коп. та 42956 грн. 67 коп. відповідно.

При цьому, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 991 грн. 45 коп. (60478 грн. 47 коп. (розмір грошового забезпечення за червень-липень 2019 року / 61 (кількість календарних днів у червні-липні 2019 року).

Таким чином, середній заробіток який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку за цей період становить 698972 грн. 25 коп. (991 грн. 45 коп. * 705 календарних днів).

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Оскільки виплачені суми є меншими від нарахованого середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин принцип співмірності, з урахуванням розміру недоплаченої суми та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Враховуючи викладене, істотність частки суми грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 31177 грн. 50 коп. (грошової компенсації відповідно виписки з банківського рахунку позивача) / 698972 грн. 25 коп. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,04.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки, становить: 991 грн. 45 коп. (середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням) х 0,04 * 705 (кількість днів затримки) = 27958 грн. 89 коп.

Згідно частини 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 підлягає частковому задоволення шляхом стягнення з Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 06.07.2021 у розмірі 27958 грн. 89 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції зробив вірний висновок про протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 його середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 06.07.2021. Однак, суд першої інстанції помилково відніс розрахунок середнього заробітку до дискреційних повноважень відповідачів.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року в справі №300/3854/21- скасувати, та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 його середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 06.07.2021 у розмірі 27958 (двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 89 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш