Справа № 420/18887/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління, Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 02.09.2022 р. пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та де інших осіб" та виплатити заборгованість з 02.09.2022 р.

Позовні вимоги мотивує тим, що вислуга позивача на момент звільнення з військової служби становила: в календарному обчисленні 18 років 03 місяці 18 днів; в пільговому обчисленні 03 роки 09 місяців 08 днів, всього військова служба 22 роки 00 місяців 26 днів. Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.03.2023 р. № 11/13253/23 до відповідача надіслано усі необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років, згідно пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Однак, відповідач рішенням № 653 від 11.04.2023 відмовив позивачу у призначенні пенсії, оскільки на день звільнення зі служби, ОСОБА_1 не мав вислуги 22 календарних років і більше. Вважає, що відмова відповідача у призначенні пенсії через відсутність виключно відповідної календарної вислуги років є незаконною, а така бездіяльність відповідача є протиправною.

Ухвалою від 25.07.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

16.08.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу Головним управлінням розглянуто заяву та пакет документів ОСОБА_1 , наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ. Згідно останніх, позивач на день звільнення зі служби, тобто на 05.12.2014 р., має календарну вислугу 18 років 03 місяці 18 днів та з урахуванням пільгового обчислення - 22 роки 00 місяців 26 днів. Відповідач вважає, що вислуга років, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах враховується тільки для визначення розміру пенсії, а не права. Оскільки на день звільнення зі служби, тобто на 05.12.2014 р., позивач не має вислугу 22 календарних роки і більше, тому безпідставною є вимога позивача в призначенні пенсії.

З урахуванням п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Білгород- Дністровському прикордонному загоні Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.12.2014 р. №499-ос позивача звільнено у запас Збройних Сил України на підставі абз.3 пп."г" п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно вказаного наказу, вислуга років позивача на день звільнення з військової служби (05.12.2014 р.) становила: календарна військова 18 років 03 місяці 18 днів, пільгова військова 03 роки 09 місяців 08 днів; всього військова 22 роки 00 місяців 26 днів.

01.09.2022 р. позивач звернувся із заявою щодо призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Листом від 15.09.2022 р. № 11-28729/0/2-22 Адміністрація Держприкордонслужби повідомила позивача про те, що відсутні підстави для прийняття заяви з огляду на те, що позивач не набув права на пенсію відповідно до Закону № 2262, а саме: з необхідних 22 календарних років, календарна вислуга позивача складає 18 років 03 місяці 18 днів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 р. у справі № 420/13879/22 визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у підготовці та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 р. по справі № 420/13879/22, що набрало законної сили 21.02.2023 р., листом від 27.03.2023 р. № 11/13253/23 надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років, згідно пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Наказом начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 13.04.2023 р. № 170-ос внесено зміни до наказу від 05.12.2014 р. № 499-ос та визначено, що вислуга років позивача на день звільнення з військової служби 05.12.2014 р. становила: календарна військова 18 років 04 місяці 09 днів, пільгова військова 03 роки 09 місяців 08 днів; всього військова 22 роки 01 місяць 17 днів.

Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 11/23629/23 від 23.05.2023 р. до відповідача подано уточнене подання, де змінено календарну вислугу років та, як наслідок, загальну, а саме: календарна вислуга років складає 18 років 04 місяці 09 днів, пільгова військова 03 роки 09 місяців 08 днів, всього 22 роки 01 місяць 17 днів.

За результатом розгляду вказаних документів, рішенням № 653 від 11.04.2023 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у призначенні пенсії, за вислугу років відповідно до п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з мотивів відсутності у позивача необхідної календарної вислуги років - 22 календарних роки і більше.

Вважаючи дії відповідача щодо не призначення пенсії за віком протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно ст.2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у ст.1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України як зазначено у ст.10 Закону № 2262-ХІІ.

Умови призначення пенсій за вислугу років визначено ст.12 Закону № 2262-ХІІ, а саме пенсія за вислугу років призначається: п."а" - особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно із ч.4 ст.17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Відповідно до п.1 Порядку № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби та мають календарну вислугу років згідно шкали, зазначеній в цій статті.

Згідно із пп."в" п.3 Порядку № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяці: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Таким чином, ст.17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлений порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема п."а" ст.12, визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 22 календарних роки більше, оскільки позивач звільнений зі служби з 05.12.2014 р.

Так, відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.12.2014 р. № 499-ос, із змінами, внесеними наказом від 13.04.2023 р. № 170-ос, вислуга років позивача на день звільнення з військової служби 05.12.2014 р. становила: календарна військова 18 років 04 місяці 09 днів, пільгова військова 03 роки 9 місяців 08 днів; всього військова 22 роки 01 місяць 17 днів.

В свою чергу, положеннями ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ та постанови пп."в" п.3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ і Постанови № 393.

Аналіз норм Закону № 2262-XII у взаємозв`язку з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ.

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку, період часу. Така можливість передбачена Постановою № 393.

З урахуванням викладеного, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 р. у справі № 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 р. у справі № 725/1959/17, від 27.03.2018 р. у справі № 295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 р. у справі № 480/4241/18, а також постановами Верховного Суду від 20.09.2022 р. у справі № 640/12919/20, від 10.10.2022 р. у справі № 620/6139/20.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила військову службу, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

Суд зазначає про необґрунтованість висновку відповідача про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Тобто визначальним для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме пільгове обчислення вислуги років.

Отже, враховуючи викладене, оскільки позивач проходив службу, яка передбачена Постановою № 393, врахування відповідачем виключно календарної вислуги років є необґрунтованим та суперечить зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ і Постанови № 393, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог п."а" ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, суд вказує, що визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по відмові в призначені пенсії за вислугою років, як просить позивач, не є достатнім способом захисту прав позивача, адже в цьому випадку рішення № 653 від 11.04.2023 р. залишилось би чинним та не скасовувалось.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення відповідача № 653 від 11.04.2023 р. щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог п."а" ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

Щодо вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 , довічну пенсію за вислугу років на підставі п."а" ст.12 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 02.09.2022 р. суд враховує наступне.

При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років виключно через відсутність необхідної календарної вислуги років, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звільнення зі служби та звернення із заявою про призначення пенсії мав необхідну кількість календарної вислуги років, розрахованої у пільговому обчисленні, у зв`язку із чим набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Так, судом встановлено, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області № 653 від 11.04.2023 р. про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню. При цьому, відсутність, на думку ГУ ПФУ в Одеської області, достатньої календарної вислуги років ОСОБА_2 без урахування пільгового стажу є єдиною підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років позивачу.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років на підставі п."а" ст.12 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Аналогічна позиція щодо способу поновлення порушеного права викладена в постанові Верховного Суду від 10.10.2022 р. у справі № 620/6139/20.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) № 653 від 11.04.2023 р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко