Справа № 280/2324/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2324/23
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.04.2023 року (головуючий у першій інстанції Калашник Ю.В.) в адміністративній справі №280/2324/23 за позовом ОСОБА_1 до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, ВДВС), третя особа Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71448338 від 03.04.2023р.; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71447922 від 03.04.2023р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.04.2023 р. відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що підставою відмови у задоволені позову є посилання на процесуальні вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), а саме, що підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, строк пред`явлення якого для примусового виконання не сплинув. З огляду, на положення пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII та не те, що в Україні починаючи з 24.02.2022р. введено та продовжено дію правового режиму воєнного стану, визначені Законом №1404- VIII строки перервано, вони встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду викладеній в постанові від 29 вересня 2022 року справа 500/1912/22, оскільки суд першої інстанції не встановив обставин, що перешкоджали третій особі через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутися до виконаної служби в межах строку, встановленого законом, а також те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до виконаної служби третьою особою у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків..

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, посилається па правомірність оскаржуваних постанови та застосування положення пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

03.04.2023р. до відповідача надійшли постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308633, 308632 від 18.07.2022р.

У постановах про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.07.2022р. № № 308633, 308632 зазначено, що дата набрання законної сили 18.07.2022р., строк пред`явлення до виконання 18.10.2022р.

03.04.2023р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71447922 з примусового виконання постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення адміністративно-господарського штрафу № 308633 від 18.07.2022р. у розмірі 1700,00 грн. (а.с.4).

03.04.2023р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71448338 з примусового виконання постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення адміністративно-господарського штрафу № 308632 від 18.07.2022р. у розмірі 1700,00 грн. (а.с.5).

Не погодившись із постановами про відкриття виконавчого провадження №71447922 та №71448338 від 03.04.2023, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі Закон № 389-VIIІ) передбачено, що правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. Порядок примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом 1404-VІІІ.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону № 1404-VIII).

У відповідності до вимог частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом частини 5 статті 26 Закону 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідна заява стягувача надійшла 03.04.2023р. до відповідача з постановами про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.07.2022р. № № 308633, 308632 (дата набрання законної сили 18.07.2022р., строк пред`явлення до виконання 18.10.2022р.).

03.04.2023р., державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження №71447922 та №71448338.

Частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII установлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, строк пред`явлення виконавчого документу за яким стягувачем є держава або державний орган становить три місяці.

Водночас, 26.03.2022р. набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022р. № 2129-IX, відповідно до пункту 1 якого розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2.

Пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404, установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема,: визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом № 1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

З огляду на те, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому за Законом № 1404-VIII, суд вважає обґрунтованим врахування державним виконавцем чинних законодавчих змін у порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання, переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2023р. у справі № 260/2595/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22.

Суд не приймає посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладеній в постанові від 29 вересня 2022 року справа 500/1912/22, оскільки нормативно-правове регулювання правовідносин у даній адміністративній справі відрізняється від того, якому надано оцінку Верховним Судом, так як у зазначеній справі спірним питанням було застосування строків звернення до суду з позовною заявою.

Викладене свідчить про правомірність оскаржуваних постанов, а тому судом вірно відмовлено у задоволені позову.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.04.2023р. в адміністративній справі №280/2324/23 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.04.2023р. в адміністративній справі №280/2324/23 за позовом ОСОБА_1 до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко