Справа № 440/837/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 р. Справа № 440/837/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 31.08.23 по справі № 440/837/23

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті , Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі Відділ, перший відповідач), Державної служби України з безпеки на транспорті ( далі - ДС України з безпеки на транспорті, другий відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову першого відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн від 05.12.2022 № 190754;

- стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДС з безпеки на транспорті понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність постанови від 05.12.2022 № 190754, як такої, що прийнята з порушенням порядку проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про транспорт ФОП ОСОБА_1 . Так, зважування транспортного засобу позивача відбулося на не облаштованому пункті габаритно-вагового контролю, який мав бути позначений відповідними дорожніми знаками з наявними свідоцтвом про повірку та свідоцтвом про державну метрологічну атестацію, як того вимагає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд, затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879) та Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю, які затверджені наказом Міністерства інфраструктури 28.07.2016 № 255 (далі - Вимоги № 255), а не в лісо-польовій зоні на узбіччі нерівної дороги з глибокими деформаціями. Крім того, на вимогу позивача провести повторне зважування та надати відповідні документи на пункт габаритно-вагового контролю посадовими особами контролюючого органу було протиправно відмовлено. Стверджував, що в порушення п. 3 Порядку № 879 на місті габаритно-вагового контролю під час зважування транспортного засобу позивача були відсутні працівники Національної поліції для виконання відповідних обов`язків.

Наполягав, що внаслідок протиправного заокруглення цифрових показників до 50 та 100 кг, що не передбачено законодавством, та неврахування передбаченої заводом-виробником похибки зважувального обладнання, перевищення позивачем габаритно-вагових норм склало понад 10% (згідно з постановою), однак без застосування відповідного заокруглення мало б бути до 10% відповідно і штраф за ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» дорівнював би 8500 грн, а не 17000 грн, як застосовано до позивача.

Вказував на обставини недотримання першим відповідачем вимог п. 22 Порядку № 879 в частині обов`язкової затримки великовагового транспортного засобу та заборони подальшого руху після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру, не виконання обов`язку щодо завчасного повідомлення уповноваженої особи суб`єкта господарювання про час та місце розгляду справи, оскільки жодного повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на адресу позивача не надходило. Лише при отриманні 22.12.2022 оскаржуваної постанови позивач вперше довідався про проведений без його участі розгляд справи. Наведені обставини позбавили позивача законного права бути присутнім під час розгляду справи, подавати відповідні докази, пояснення, заперечення тощо.

Крім того вказав, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам індивідуальних актів, оскільки не містить посилання на конкретну норму закону, яку нібито порушено ФОП ОСОБА_1 , а отже неможливо встановити чіткий зміст допущеного порушення.

Наведені обставини у сукупності, на думку позивача, беззаперечно свідчать про наявність підстав для скасування постанови від 05.12.2022 № 190754 та неправомірність накладення на ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 у справі № 440/837/23 позов ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 у справі № 440/837/23 та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями, аналогічними тим, що містить позовна заява. Додатково зазначено, що суд першої інстанції всупереч вимог ст. 77 КАС України переклав тягар доказування правомірності спірної постанови на позивача. Наголосив, що вантажівку позивача було зупинено на дорозі в лісопольовій зоні. Після чого, працівники Укртрансбезпеки розклали на місці зупинки на узбіччі на нерівній дорозі з глибокими деформаціями вагове обладнання та жодних обов`язкових дорожніх знаків не встановлювали. Крім того, на зауваження, що вони не мають права проводити ваговий контроль у необлаштованому місці на нерівній дорозі з деформаціями не реагували та не мали жодних документів на законність застосування зважувального обладнання. Отже, місце, на якому проводилося зважування не було облаштовано у відповідності до встановлених вимог для пункту пересувного контролю та без присутності працівників поліції, участь яких є обов`язковою. Відповідно результати такого зважування не можуть вважатися правомірними.

Звернув увагу, що відповідно до Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VI та Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМ України від 13.01.2016 № 94, зважувальне обладнання, яке введено в експлуатацію після набрання чинності закону, повинно мати сертифікат перевірки засобів вимірювальної техніки, сертифікат відповідності, декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку. Отже, щоб мінімізувати ризик помилки, відповідач зобов`язаний був надати водію на його прохання дозвільні документи на вагове обладнання, щоб довести правомірність своїх дій, однак у спірних правовідносинах цього місця не мало.

Вказав, що судом першої інстанції не враховано, що жодною нормою законодавства не передбачено можливість заокруглення до 50 кг результатів зважування та, крім того, залишено поза увагою, що ваги, на яких зважувався транспортний засіб позивача, зважують лише в динамічному режимі, інший режим зважування не передбачений для вантажних перевезень.

Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції стосовно відсутності впливу бездіяльності відповідача в частині не заборони подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру відповідно до вимог Порядку № 879 на правомірність оскаржуваної постанови, оскільки така обставина, на думку апелянта, свідчить, що наміром державного органу є не збереження доріг, а лише виконання показників по кількості накладених штрафів.

Зауважив, що не надіславши позивачу повідомлення про дату розгляду справи і не повідомивши іншим передбаченим порядком способом про розгляд справи, Відділ Укртрансбезпеки не мав права проводити розгляд справи без участі ФОП ОСОБА_1 , оскільки право бути почутим є ключовим принципом належного управління в демократичній державі. У тих випадках, коли існує прямий або несприятливий вплив на права чи інтереси будь-якої особи, її потрібно своєчасно та належно проінформувати про це, для того, щоб вона мала можливість підготувати відповідні звернення. Позбавлення заінтересованої особи можливості взяти участь у розгляді справи, яка стосується її безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду такої справи і самостійною підставою для скасування рішення. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11.10.2019 по справі № 823/352/16, від 21.03.2018 по справі № 813/5802/15 тощо.

Повідомив, що перевіривши на сайті Укрпошти трек-код 811, вказаний у судовому рішенні, встановлено, що останній є невідомого походження та немає нічого спільного з позивачем, оскільки по цьому трек-коду конверт відправлявся з Полтави в Кременчук і з Кременчука повернувся і кимось отриманий в Полтаві. Однак, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на яку жодних повідомлень не надходило.

Також зауважив, що відповідачем було проігноровано норми ст. 162 КАС України в частині направлення відзиву на адресу позивача, внаслідок чого останній був позбавлений можливості скористатись своїми процесуальними правами.

Другий відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Вказав, що зміст апеляційної скарги зводиться виключно до повторення доводів та вимог позовної заяви, що вже були предметом розгляду в суді першої інстанції, та свідчить виключно про намагання позивача затягнути розгляд справи та відстрочити сплату до бюджету застосованих штрафних санкцій за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зазначив, що порушення позивачем абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті № 346794 від 25.10.2022, з яким позивач був ознайомлений, що стало підставою для винесення постанови № 190754 від 05.12.2022.

Щодо доводів позивача про неналежне облаштування та розміщення пункту габаритно-вагового контролю, вказав, що п. 15 Порядку №1567 надає право проводити рейдові перевірки на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. Водночас, обґрунтовуючи відсутність відповідних дорожніх знаків та неналежний стан дорожнього покриття апелянт посилається на норми законодавства, які на момент проведення перевірки та здійснення габаритно-вагового контролю втратили чинність. Так, редакція Вимог № 255, яка передбачала зазначені позивачем положення, втратила чинність з 12.10.2021, тобто більше ніж за рік до дати проведення габаритно-вагового контролю щодо транспортного засобу позивача. Водночас габаритно-ваговий контроль належного позивачу транспортного засобу було проведено з використанням пересувного пункту габаритно-вагового контролю, що розташовувався у зоні габаритно-вагового контролю за адресою: а/д М-28 ОдесаЮжне км 40+628, про що прямо зазначено в акті проведення перевірки № 346794 від 25.10.2022, в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0072604 від 25.10.2022 та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0063569 від 25.10.2022. В свою чергу, майданчик для розміщення пересувного пункту габаритно-вагового контролю за адресою а/д М-28 Одеса-Южне км 40+628 відповідає Вимогам № 255, та придатний для здійснення габаритно-вагового контролю.

Крім того, 25.10.2022 зважування транспортного засобу відбулося з використанням технічно справного зважувального обладнання (ваги 030ТAS-2-PWIA зав. № 383), щодо якого проведено періодичну повірку, на підтвердження чого до суду першої інстанції додавалася копія відповідного свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ПМ32904921, чинного до 21.12.2022, сертифікату перевірки типу № UA.TR.002.СТ.0115-17 Rev.0 та декларації про відповідність № 2. Таким чином, зазначене повністю виключає будь-які сумніви у достовірності проведених вимірювань та результатів зважування транспортного засобу, а також повністю спростовує доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо ненадання відповідачем документів на підтвердження законності застосування зважувального обладнання, що використовувалось на пункті габаритно-вагового контролю.

З посиланням на абз. 2 п. 16 Порядку № 1567 вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги щодо відсутності у відповідачів повноважень проводити габаритно-ваговий контроль без присутності працівників Національної поліції, оскільки вказаною нормою передбачена така можливість у разі проведення габаритно-вагового контролю двома посадовими особами Укртрансбезпеки, що мало місце в спірних правовідносинах, та підтверджується документами, складеними під час перевірки.

В частині доводів апеляційної скарги про протиправне заокруглення цифрових показників до 50 кг і 100 кг та неврахування передбаченої заводом-виробником похибки зважувального обладнання зауважив, що у даному випадку має місце неправильне розуміння позивачем фактичних обставин справи та порядку визначення результатів зважування транспортного засобу, адже відображення у чеку зважування числових показників виміряних вагових параметрів у вигляді цілих чисел обумовлено не заокругленням встановлених результатів, як про це зазначає позивач, а особливостями вагового обладнання, оскільки відповідно до додатку до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ПМ 32904921 (копія додавалася до відзиву на позовну заяву та наявна в матеріалах справи) ціна похибки шкали даного вагового обладнання становить саме 50 кг, що зумовило відображення у чеку зважування результатів проведеного вимірювання у вигляді цілих чисел. Отже, самостійно проведені позивачем розрахунки величини навантаження з урахуванням похибки (12,60 т замість фактично зафіксованих 12,80 т) є необґрунтованими та свідчать виключно про намагання останнього знайти підстави для зменшення розміру штрафу за допущене та фактично визнане порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт в частині перевищення навантаження на одиночну вісь транспортного засобу.

Звернув увагу, що вжиття заходів щодо тимчасового затримання транспортних засобів у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових транспортних засобів належить до компетенції відповідних підрозділів МВС (Національної поліції) та виходить за межі повноважень Укртрансбезпеки. Відповідно, невжиття уповноваженими підрозділами одних органів тих чи інших заходів в рамках своїх повноважень жодним чином не свідчить про наявність порушення в діях інших органів, з іншими повноваженнями.

Наполягав на дотриманні відповідачем процедури розгляду справи, зокрема в частині повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих № 1309 від 24.11.2022. Однак, вказане поштове відправлення № 811 було повернуто оператором поштового зв`язку на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області через невручення адресату за закінчення встановленого терміну зберігання, що свідчить про виконання відповідачем обов`язку з повідомлення особи про розгляд справи.

При цьому, вказане поштове відправлення № 811 відповідно до даних конверту та рекомендованого повідомлення надсилалося на адресу : АДРЕСА_2 , яка особисто зазначена позивачем в позові, та крім того, міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та зазначена в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Наголосив, що Порядок № 1567 покладає на органи Укртрансбезпеки обов`язок саме щодо направлення повідомлення про призначення розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт суб`єкту господарювання, при цьому обов`язку щодо перевірки отримання вказаних повідомлень норми вказаного нормативного акту не передбачають. Так само нормами Порядку № 1567 не передбачено й обов`язку контролюючого органу здійснювати перевірку правильності адреси, вказаної перевізником при реєстрації суб`єктом господарювання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебувають транспортні засоби, зокрема, спеціалізований сідловий тягач RENAULT 11GTA, д.н.з. НОМЕР_1 , та причіп PACTON, спеціалізований напівпричіп, платформа-контейнеровоз/бортовий, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 16-17).

Згідно з відомостями товарно-транспортної накладної № 933793 від 24.10.2022 автомобільний перевізник - ФОП ОСОБА_1 надавав послуги з автомобільного перевезення вантажу "кукурудза" транспортним засобом: автомобілем RENAULT 11GTA, спеціалізований сідловий тягач, д.н.з. НОМЕР_1 та причіп PACTON, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 18).

25.10.2022 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління з 24.10.2022 по 30.10.2022 (а.с. 53) та відповідно до направлення на перевірку від 24.10.2022 №034/в (а.с. 51-52) на а/д М-28 "Одеса-Южне" км 40+638 здійснювалася рейдова перевірка транспортних засобів перевізників на предмет дотримання вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правил надання послуг пасажирським та вантажним автомобільним транспортом.

Під час рейдової перевірки уповноваженими особами відповідача був зупинений транспортний засіб марки RENAULT 11GTA, спеціалізований сідловий тягач, д.н.з. НОМЕР_1 та причіп PACTON, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , керування яким здійснював водій ОСОБА_2 .

За результатами документального габаритно-вагового контролю працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки був складений акт № 0072604 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 25.10.2022 (а.с. 55), довідку № 0063569 від 25.10.2022 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с. 56).

Крім цього був складений акт № 346794 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.10.2022, яким зафіксовано факт перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових норм, передбачених п. 22.5 ПДР, а саме - понад 10%, але не більше 20%, де навантаження на одиночну вісь складає 12,80 т при допустимих 11,5 т (а.с. 54).

Водій ОСОБА_2 зі змістом акту був ознайомлений під підпис, правом на надання пояснень чи зауважень не скористався, повідомив лише, що "про перегруз не знав".

Повідомлення про призначення розгляду справи на 05.12.2022 (а.с. 64) від 23.11.2022 було направлено відповідно до списку № 1309 згрупованих поштових відправлень (а.с. 65) рекомендованим листом з повідомленням про вручення на зареєстровану за суб`єктом господарювання адресу позивача.

Як встановив суд з веб-сайту Укрпошти, згідно з трек-кодом 811 поштове відправлення вручено за довіреністю 20.01.2023.

05.12.2022 за результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт відповідач прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 190754 в сумі 17 000,00 грн, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт") (а.с. 50).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням та вручена позивачу 22.12.2022 відповідно до даних Укрпошти по відстеженню відправлень згідно з трек-кодом 821 (а.с. 67-68).

Отримавши засобами поштового зв`язку 22.12.2022 вищевказану постанову, не погодившись із її правомірністю, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведеності відповідачами факту перевищення ФОП ОСОБА_1 встановлених законодавством України габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу транспортним засобом марки RENAULT 11GTA, спеціалізований сідловий тягач, д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд вважав підтвердженим факт виконання обов`язку повідомлення позивача рекомендованим листом про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та зауважив, що небажання особи отримувати поштову кореспонденцію не може бути доказом її необізнаності про обставини, які суб`єкт владних повноважень намагався довести до її відома у спосіб передбачений чинним законодавством.

За висновками суду відображення у чеку зважування числових показників виміряних вагових параметрів у вигляді цілих чисел обумовлено не заокругленням встановлених результатів, а особливостями вагового обладнання, оскільки відповідно до додатку до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ПМ32904921 ціна похибки шкали даного вагового обладнання становить саме 50 кг, що зумовило відображення у чеку зважування результатів проведеного вимірювання у вигляді цілих чисел. З огляду на те, що відносно транспортного засобу позивача було проведено зважування в русі, доводи позивача про неврахування передбаченої заводом-виробником похибки у розмірі 150 кг на одне колесо при вазі від 10 до 30 тонн, яка підлягає врахуванню лише під час статичного зважування транспортного засобу, суд вважав такими, що не заслуговують на увагу.

Пославшись на висновки Верховного Суду у постановах від 02.08.2018 у справі № 820/1420/17 та від 21.09.2018 у справі № 804/5296/17, від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16, суд зауважив, що відсутність методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів габаритні параметри яких перевищують нормативні та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, не свідчить про те, що процедура зважування відбулася з порушенням норм чинного законодавства, або в зв`язку з відсутністю методики були спотворені дані зважування.

Оскільки ненадання посадовими особами під час здійснення габаритно-вагового контролю вказаної документації, як і необхідність відображення цих даних у складених відповідачем документах, законодавством не передбачено, доводи позивача в цій частині суд вважав безпідставними.

Твердження позивача про необлаштуванння пункту габаритно-вагового контролю з призначенням відповідними дорожніми знаками і наявними документами, суд до уваги не приймав, як такі, що не підтверджені жодними доказами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано положеннями Закону України від 5 квітня 2001 року №2344-III Про автомобільний транспорт, з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (частина 4 статті 6 Закону № 2344-III).

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, серед іншого віднесено здійснення: державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контролю за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів (частини 6, 7 статті 6 Закону № 2344-III)

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком № 1567.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» установлено, що правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті та утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

Відповідно до пункту 2 Наказу Державної служби України з питань безпеки на транспорті № 340 від 09.09.2020 року "Про упорядкування структури Укртрансбезпеки", реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області та Управління Укртрансбезпеки у Сумській області в Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки та утворено відділи державного контролю за безпекою на транспорті та відділи надання адміністративних послуг у Харківській, Полтавській, Сумській областях у Слобожанському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки.

Отже, з огляду на викладене, Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В пункті 16 Порядку № 1567 серед іншого встановлено, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області складено акт № 340794 від 25.10.2022 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якого під час перевірки виявлено перевезення вантажу автомобілем RENAULT 11GTA, д.н. НОМЕР_3 з причіпом НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ФОП ОСОБА_1 , з перевищенням встановлених вагових законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20 %, при перевезенні подільного вантажу.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (частина четверта статті 48 Закону № 2344-III).

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Слід зазначити, що обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону 2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Наявною в матеріалах справи копією товарно-транспортної накладної № 933793 від 24.10.2022 підтверджується, що автомобільним перевізником є ФОП Прокопенко, а перевезення здійснювалося транспортним засобом RENAULT 11GTA, д.н. НОМЕР_3 з причіпом д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач (свідоцтво про реєстрацію ТЗ а.с. 16-17), отже, останній є автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344-III та у разі недотримання законодавства про автомобільний транспорт буде нести адміністративно-господарську відповідальність.

Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначено Порядком № 1007/1207.

Згідно з пунктом 4 даного Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, серед іншого, визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку. Пунктами 5 6 даного Порядку регламентовано повноваження працівників підрозділів МВС та Служби автомобільних доріг.

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Виходячи зі змісту пунктів 16, 18, 19 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення. Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правил дорожнього руху) в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: в) навантаження на вісь: на одинарну вісь для доріг державного значення, 11,5 тонн, місцевого значення 7 тонн.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.

Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 року про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.

У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.

З наявної в матеріалах справи постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №190754 від 05.12.2022 вбачається, що до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за здійснення перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20% без відповідного дозволу.

Так, відповідно до довідки № 63565 від 25.10.2022 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, складеною посадовою особою Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль та оператором вагового комплексу, акту № 0072604 від 25.10.2022 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акту проведення перевірки № 340794 від 25.10.2022, за результатами вимірювання вагових параметрів автомобіля марки транспортного засобу RENAULT 11 GTA, д.н. НОМЕР_3 з причіпом д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , встановлено перевищення транспортним засобом встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %, а саме: навантаження на одиничну вісь ТЗ 12,80 т, при допустимих 11,5 т.

Колегія суддів зазначає, що під час встановлення наявності або відсутності факту перевищення допустимого навантаження на одиничну вісь ТЗ ключовою обставиною, яка підлягає з`ясуванню, є саме віднесення такої осі до одиничних, здвоєних або строєних.

При цьому, як слідує зі змісту пункт 22.5 ПДР осі транспортного засобу є здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м, тобто одиничними є осі, якщо відстань між ними понад 2,5 м. Відтак важливим є встановлення відстані між осями транспортного засобу позивача.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.08.2023 у справі № П/320/513/20, згідно з якими, вирішуючи питання щодо правомірності прийняття відносно позивача постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, за фактом здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень на здвоєну вісь, в порушення вимог п. 22.5. ПДР України, суди мали з`ясувати чи мало місце перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, якщо так, то яке його відсоткове значення, чи є вісь здвоєною, а також вирішити питання щодо необхідності наявності дозволу на перевезення відповідної ваги вантажу, з огляду на його подільність.

Колегія суддів зазначає, що посадовими особами контролюючого органу було проведено вимірювання відстані між осями ТЗ позивача, про що внесено відомості до акту № 0072604 від 25.10.2022, так, відстані між осями (метрів) : 3.85, 4.00, 1.53, 1.53.

Осьові навантаження (тонн): 7.25, 12.80, 22.20; загальна маса - 42,25, що відповідає відомостям талону зважувального пристрою (Одеса 383) від 25.10.2022 (а.с. 19).

Отже, враховуючи показники відстаней між осями транспортного засобу позивача, які є більшими ніж 2,5 м, беззаперечним є той факт, що такі осі у розумінні п. 22.5 ПДР є одиничними.

Враховуючи, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу позивача дорівнює 12,8 тонн при допустимих 11,5 тонн, колегія суддів вважає доведеним той факт, що ФОП ОСОБА_1 допущено перевищення на одиничну вісь транспортного засобу на 11,3% більше ніж допустимий ваговий показник (11,5 тонн), передбачений п.22.5 ПДР України, за що позивача було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності в порядку абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Доводи апелянта про неправомірне заокруглення відповідачем маси транспортного засобу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Посилання позивача на відсутність у спірній постанові норм законодавства, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки зі змісту постанови № 190754 від 05.12.2022 чітко вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Колегія суддів зазначає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу за своїм змістом є документом, що засвідчує тільки факт притягнення до відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та виноситься за формою згідно додатку 5 до Порядку № 1567. При цьому, вказаним додатком не передбачено зазначення в постанові всіх фактичних обставин проведення перевірки (зокрема, відомостей про допустиму вагову норму та фактичну вагу) та виявлення порушення.

Відтак, постанова № 190754 від 05.12.2022 за формою та змістом в повній мірі відповідає вимогам додатку 5 до Порядку №1567, а також містить посилання на норму закону, яка порушена (абзац 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ).

Доводи позивача про відсутність затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики, якою мають керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, колегія суддів відхиляє, оскільки з 08.09.2017 пункт 19 Порядку № 879, який передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, було виключено на виконання постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" від 30 серпня 2017 року № 671.

Крім того, відсутність методики, затвердженої Мінекономрозвитку, не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 (справа №819/1381/16).

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність пересувного пункту габаритно-вагового контролю Порядку № 879 та Вимогам № 255 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 11-14 Порядку № 879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Із аналізу наведених положень слідує, що зважування транспортних засобів здійснюється за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, яке повинне утримуватись у робочому стані, періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засоби вимірювальної техніки), коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями закріплені у Технічному регламенті законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМ України від 13.01.2016 № 94 (далі - Технічний регламент).

Відповідно до пункту 2 вказаного акту, дія цього Технічного регламенту поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1.

У Додатку 1 Технічного регламенту закріплений перелік засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, на які поширюється дія Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, зокрема у п. 52 закріплено прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь

Згідно з пунктом 10 Технічного регламенту засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію тільки у разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Слід зазначити, що на підтвердження відповідності пересувного пункту габаритно-вагового контролю вимогам законодавства другим відповідачем до матеріалів справи надано сертифікат перевірки типу приладу 030Е-АS2-PWIA від 27.11.2017, дійсний до 27.11.2027, декларацію відповідності № 2, свідоцтво про повірку № ПМ32904921 до приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Е-АS2-PWIA № приладу 383, чинне до 21.12.2022 (а.с. 60-63).

Зазначені документи, на переконання суду, підтверджують той факт, що зважування транспортного засобу проводилось посадовими особами відповідача технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідний сертифікат та є придатними до застосування, а тому підстави для сумніву у достовірності результатів зважування відсутні.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року № 255 затверджено Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Пунктами 1-3 розділу ІІ Вимог № 255 передбачено, що пересувний пункт габаритно-вагового контролю розташовується в зоні габаритно-вагового контролю з урахуванням технічних характеристик зважувального обладнання, визначених виробником, та вимог законодавства із забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зона габаритно-вагового контролю, на якій розташовується пересувний пункт габаритно-вагового контролю, повинна мати:

1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками;

2) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу;

3) ширину не менше ніж 7,0 м.

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен бути укомплектований таким:

1) вимірювальним (зважувальним) обладнанням вагових параметрів повної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;

2) вимірювальним обладнанням для вимірювання габаритних параметрів великогабаритних транспортних засобів;

3) комп`ютерною технікою;

4) засобами зовнішнього освітлення;

5) джерелом автономного живлення для забезпечення роботи транспортного засобу спеціалізованого призначення;

6) документом про відповідність та/або свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 1 розділу ІІ Вимог № 255 ці Вимоги встановлюють комплектність, ознаки облаштування та технічного оснащення зон габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Ці Вимоги поширюються на служби автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та місті Севастополі, які є власниками (балансоутримувачами) зон габаритно-вагового контролю.

Отже, відповідальним органом за дотримання Вимог № 255 є Служба автомобільних доріг, яка є власником (балансоутримувачем) зон габаритно-вагового контролю. Відтак відповідальність за виконання чи невиконання окремих вимог вищевказаного нормативно-правового акту, зокрема в частині розміщення тимчасових знаків, покладається саме на вказаний орган, а не на відповідачів.

Варто зазначити, що на підтвердження відповідності пересувного пункту габаритно-вагового контролю Вимогам № 255 другим відповідачем надано Акт обстеження ділянки дороги, яка використовується для здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-28 Одеса-Южний-/М-14/, з під`їздами км 40+639 (ліворуч) від 29.04.2021, затверджений начальником Служби автомобільних доріг в Одеській області, яким встановлено, що вказана ділянка дороги відповідає Вимогам № 255. Відтак, доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Суд також вважає безпідставним посилання позивача на те, що на місті вагового контролю обов`язково повинні бути присутні працівника поліції, адже відповідно до п. 16. Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Оскільки, габаритно-ваговий контроль проводився двома працівниками Укратрансбезпеки, що зафіксовано в акті перевірки № 340794 від 25.10.2022, то залучення відповідного підрозділу Національної поліції або інших органів, не передбачено вимогами чинного законодавства.

Оцінюючи посилання позивача на те, що при встановленні перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу його подальший рух мав би бути заборонений до внесення плати за його проїзд, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265 - 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За приписами вказаного Кодексу повноваженнями щодо затримання транспортного засобу в порядку статті 265-2 наділені виключно органи Національної поліції України.

Посадові особи Укртрансбезпеки згідно зі статтею 19 Конституції України повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Отже, посадові особи Укртрансбезпеки не наділені повноваженнями на тимчасове затримання транспортних засобів в порядку статті 265 - 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому не встановлення факту тимчасового затримання транспортного засобу не впливає на правомірність спірної постанови.

Колегія суддів зауважує, що відсутність тимчасового затримання транспортного засобу у спірних відносинах не свідчить про неправомірність задокументованого відповідачем порушення перевізником абз. 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Щодо дотримання відповідачами процедури розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно із пунктом 26 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

З вищевказаних документів вбачається, що першим відповідачем завчасно, 25.11.2022, на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , за якою позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та яка зазначена в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, що надавалося водієм під час проведення перевірки, та підтверджена самим позивачем у позовній заяві, відповідно до списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих № 1309 від 24.11.2022 направлено повідомлення за вих. № 42467/36/24-22 від 23.11.2022 про призначення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 05.12.2022 та необхідність з`явитися до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області для участі у розгляді справи та надання відповідних пояснень.

Однак, вказане поштове відправлення було повернуто оператором поштового зв`язку на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області через невручення адресату за закінчення встановленого терміну зберігання, що підтверджується копією рекомендованого поштового повідомлення з довідкою про причини повернення.

При цьому, варто звернути увагу, що вказане поштове відправлення № 811 відповідно до даних конверту та рекомендованого повідомлення надсилалося на адресу : АДРЕСА_2 .

Таким чином, повідомлення про призначення розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт на 05.12.2022 було направлено Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області на належну адресу позивача, однак не було ним вчасно отримано, у зв`язку з чим повернулося на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області у м. Полтава.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає спростованими доводи позивача про неналежне його повідомлення про дату та час розгляду справи, а також щодо направлення відповідного повідомлення на іншу адресу.

Суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17, згідно з якою завчасне, у межах достатнього поза розумним сумнівом строку надходження поштового відправлення (до складу якого входить повідомлення про дату, час та місце розгляду питання стосовно накладення штрафу на перевізника) до установи з поштового зв`язку і не отримання цього повідомлення перевізником не виключає можливості накладення штрафу за відсутності перевізника, адже кожен учасник суспільних відносин повинен дотримуватись базових правил добропорядності, доброчесності та сумлінності тощо, а не ухилятись від отримання поштової кореспонденції задля уникнення юридичної відповідальності.

Крім того, виходячи зі змісту Порядку № 1567 Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті повинен повідомити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час і місце розгляду справи про порушення, однак не зобов`язаний при цьому пересвідчуватися чи отримано таке повідомлення заздалегідь (за кілька днів).

Враховуючи, що у спірних відносинах повідомлення про дату, час та місце розгляду питання стосовно накладення штрафу на перевізника надіслано Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті 25.11.2022, що підтверджується відтиском печатки АТ Укрпошта, а справу розглянуто 05.12.2022, у позивача було достатньо часу за умови не ухилення від отримання поштової кореспонденції ознайомитися та прибути на розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт на 05.12.2022.

Щодо доводів позивача про не направлення відповідачем всупереч вимог ч. 3 ст. 162 КАС України відзиву на позовну заяву, що позбавило ФОП ОСОБА_1 надати відповідь на відзив із викладенням власних заперечень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Так, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що відзив на позовну заяву по справі № 440/837/23 відповідачем було надіслано на вищевказану поштову адресу позивача рекомендованим поштовим відправлення за № 202, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази направлення, зокрема, до апеляційної скарги додано чек поштового оператора «Укрпошти» від 09.03.2022 та скріншот з сайту-сервісу відстеження поштових відправлень офіційного веб-сайту оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта», з якого вбачається, що поштове відправлення № 202 було отримано позивачем 09.03.2023, тобто завчасно, за 20 днів до дати винесення оскаржуваного судового рішення по справі від 31.03.2023.

Отже наданий відповідачем доказ направлення ФОП ОСОБА_1 підтверджує виконання відповідачем обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 162 КАС України.

Слід зазначити, що позивач не був позбавлений можливості викласти свої заперечення щодо суті виявлених порушень в апеляційній скарзі та надати відповідні докази на спростування доводів відповідача, а також висновків суду першої інстанції, чим він і скористався, однак такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 по справі № 440/837/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій