Справа № 140/16214/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/16214/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не оформлення та не направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України №2262-XII;

- зобов`язати оформити та направити до органів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України №2262-XII.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу ГУ НП у Волинській області від 04.05.2016 №88 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно наказу ГУНП у Волинській області №88 о/с від 04.05.2016 вислуга на день звільнення складає в календарному обчисленні - 21 рік 04 місяці 15 днів, з яких служба в ОВС - 19 років 05 місяців 05 днів, служба в поліції 05 місяців 28 днів.

Наказом ГУНП у Волинській області №200 о/с від 17.05.2023 до наказу ГУНП у Волинській області №88 о/с від 04.05.2016 внесено зміни та визначено, що час служби в пільговому обчисленні без врахування календарної вислуги складає - 04 роки 07 місяців 21 день.

Таким чином, на день звільнення з Національної поліції України загальна вислуга з урахуванням календарної та пільгової вислуги років складає 26 років 00 місяців 11 днів

12.05.2023 позивач звернувся із заявою до ГУНП у Волинській області з приводу оформлення та подання до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугою років.

Листом ГУНП У Волинській області №45/05/19-2023 від 25.05.2023 ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», особам звільненим зі служби в період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року пенсія призначається незалежно від віку за умови, що на день звільнення вони мають вислугу 22 (двадцять два) календарних роки 6 (шість) місяців і більше.

Згідно наказу ГУНП У Волинській області від 04.05.2016 №88 о/с та наказу ГУНП у Волинській області №200 від 17.05.2023 вислуга років на день звільнення складає в календарному обчисленні 21 рік 04 місяці 28 днів, в пільговому без врахування календарної вислуги - 04 роки 07 місяців 21 день.

Оскільки календарна вислуга років на момент звільнення зі служби не досягла 22 (двадцять два) календарних роки 6 (шість) місяців, ГУНП у Волинській області не має правових підстав для оформлення та подання до ГУ ПФУ документів для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Позивач вважає, що відповідач не мав законних підстав для відмови у виготовлені документів для призначення пенсії за вислугу років та відмові у їх поданні до ГУ ПФУ у Волинській області, оскільки на час звільнення зі служби в поліції в нього була наявна вислуга з урахуванням календарної та пільгової вислуги років та складає 26 років 00 місяців 11 днів.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що вимога пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про необхідність мати особам, зазначеним у пунктах «б», д», «ж» статті 1 - 2 Закону вислугу 22 календарних років та 6 місяців і більше на момент звільнення, є імперативною та не передбачає винятків.

ГУНП у Волинській області зазначає, що слід розмежовувати такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчислені і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). Проте, для призначення пенсії особі необхідно мати вислугу у календарних роках, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До вислуги років, зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Позивач не мав на момент звернення за призначенням пенсії, необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 21 рік 04 місяці 06 днів є меншими при необхідних 22 роки та 6 місяців і більше календарних років.

Представник відповідача зазначила, що у ГУНП у Волинській області були відсутні правові підстави для оформлення документів, передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України №2262-ХІІ, а тому ГУНП у Волинській області правомірно відмовлено ОСОБА_1 у направленні до ГУ ПФУ у Волинській відповідних документів. Просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу ГУ НП у Волинській області від 04.05.2016 №88 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Згідно наказу ГУНП у Волинській області №88 о/с від 04.05.2016 вислуга на день звільнення складає в календарному обчисленні - 21 рік 04 місяці 15 днів, з яких служба в ОВС - 19 років 05 місяців 05 днів, служба в поліції 05 місяців 28 днів.

Наказом ГУНП у Волинській області №200 о/с від 17.05.2023 до наказу ГУНП у Волинській області №88 о/с від 04.05.2016 внесено зміни та визначено, що час служби в пільговому обчисленні без врахування календарної вислуги складає - 04 роки 07 місяців 21 день.

12.05.2023 позивач звернувся із заявою до ГУНП у Волинській області з приводу оформлення та подання до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугою років.

Листом ГУНП У Волинській області № 45/05/19-2023 від 25.05.2023 ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», особам звільненим зі служби в період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року пенсія призначається незалежно від віку за умови, що на день звільнення вони мають вислугу 22 (двадцять два) календарних роки 6 (шість) місяців і більше.

Згідно наказу ГУНП У Волинській області від 04.05.2016 №88 о/с та наказу ГУНП у Волинській області №200 від 17.05.2023 вислуга років на день звільнення складає в календарному обчисленні 21 рік 04 місяці 28 днів, в пільговому без врахування календарної вислуги - 04 роки 07 місяців 21 день.

Оскільки календарна вислуга років на момент звільнення зі служби не досягла 22 (двадцять два) календарних роки 6 (шість) місяців, ГУНП у Волинській області не має правових підстав для оформлення та подання до ГУ ПФУ документів для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Згідно з вимогами пункту «б» статті 1-2 Закону №2262-ХІІ поліцейські є особами, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною четвертою статті 17 Закону №2262-ХІІ визначено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Згідно зі статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З наведених приписів законодавства слідує, що Законом №2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України 17.07.1992 постановою №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393).

Пунктом 1 Порядку №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, військова служба, служба в органах внутрішніх справ.

Згідно з підпунктом «в» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці «18» підпункту «в» пункту 3 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця «таємно».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про участь України у міжнародних миротворчих операціях» від 23.04.1992 №613-XIV вислуга років і трудовий стаж громадян України за час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу обчислюються з розрахунку один місяць за три місяці.

Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 по справі №480/4241/18 зробив наступні правові висновки:

- в цілях Закону №2262 календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

- для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що вислуга позивача на день звільнення складає: в календарному обчислені 21 рік 04 місяці 15 днів, в тому числі зараховано: служба в Збройних Силах 01 рік 05 місяців 06 днів, служба в ОВС 19 років 05 місяців 10 днів, служба в поліції 05 місяців 28 днів, останнього прийому на службу складає: 16 років 11 місяців 28 днів.

Відповідно до копії витягу з наказу від 17.05.2023 №200 о/с у зв`язку з службовою необхідністю внесено зміни до наказу від 04.05.2016 №88 о/с, а саме: доповнити абзацом наступного змісту «час служби в пільговому обчисленні без урахування календарної вислуги 04 роки 07 місяців 21 день».

Таким чином, на момент звільнення вислуга років позивача складала у пільговому обчисленні 26 років 00 місяців 11 днів, з урахуванням норм Порядку №393, отже останній має право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ регулюється Порядком подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з вказаним Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Пунктом 12 Порядку визначено, що Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Виходячи із положень вищевказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

У свою чергу, рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ приймають органи Пенсійного фонду України (статті 49 Закону №2262-ХІІ).

Також згідно з частиною другою статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону №2262-ХІІ.

Разом з тим, на відповідача у випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії відповідно до вказаного Закону покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

ГУ НП у Волинській області не уповноважене приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов`язане лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України, оскільки саме органи Пенсійного фонду України приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб.

У порушення вимог пункту 12 Порядку № 3-1 відповідачем не здійснено оформлення всіх необхідних документів про призначення пенсії позивачу та подання їх у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії, окрім того, позивача з ними не ознайомлено, і не надіслано їх до відповідних органів для прийняття відповідного рішення, а фактично відмовлено позивачу у призначенні пенсії з посиланням на відсутність у останнього календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років.

Оскільки оцінка наявності (відсутності) права у позивача на зазначений вид пенсії могла бути надана лише органом, який призначає пенсії, на підставі документів, в направленні яких відповідачем фактично відмовлено, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень та по суті вирішив за орган, який призначає пенсії, відсутність у позивача права на призначення пенсії, а відтак, і відсутність необхідності в направленні документів.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини у справі суд зазначає, що відмова відповідача у підготовці та направленні до відповідного органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років є протиправною, а тому позовні вимоги про зобов`язання ГУ НП у Волинській області оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України №2262-XII є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частин третьої, четвертої цієї статті КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником позивача на підтвердження обумовленої суми гонорару на правову допомогу адвоката надано наступні докази: договір про надання правової допомоги від 31.03.2023 №31/03/23, детальний опис наданих адвокатом послуг професійної правничої допомоги, акт про прийняття передачі наданих послуг правової допомоги згідно договору від 22.06.2023, платіжну інструкцію від 13.06.2023, ордер на надання правничої допомоги серії АС №1061906, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР №000055 від 18.03.2015.

Приписами частини першої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини друга, третя статті 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, згідно акту про прийняття передачі наданих послуг правової допомоги згідно договору від 22.06.2023, розмір витрат позивача на професійну правову допомогу складається з наступних виконаних адвокатом Вічинюк А.А. робіт (наданих послуг): вивчення наданих документів та надання консультації та роз`яснення законодавства 200, грн.; зібрання (витребування, отримання) доказів для подальшого представлення суду 500,00 грн; складання позовної заяви 3 000,00 грн; складання інших процесуальний документів (адвокатських запитів, заяв) 1 000,00 грн;формування додатків до позовної заяви та подання позовної заяви з додатками до суду 300,00 грн. Фіксована вартість наданих послуг відповідно до договору становить 5 00,00 грн.

Таким чином, згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги сплачено 5 000,00 грн.

Розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, жодних відвідань суду для з`ясування обставин та стану справи, ознайомлень з матеріалами справи адвокатом не здійснювалося, як і не було подано клопотань та інших процесуальних документів, окрім позовної заяви. Відтак витрати в цій частині не є дійсними, а тому не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивача розмір судових витрат не є співмірним з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) в грошовому еквіваленті 5 000,00 грн.

Враховуючи викладене, надані представником позивача докази на підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової допомоги та складність справи, суд вважає, що наявні підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не оформлення та не направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документів для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України №2262-XII.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області оформити та направити до органів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 12 Закону України №2262-XII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук