Справа № 520/4565/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 р.Справа № 520/4565/22

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

представника позивача - Чуба С.В.,

представника відповідача - Шевченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 (головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., повний текст складено 03.02.23 року) по справі № 520/4565/22

за позовом Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.02.2022 №.

В обґрунтування позову зазначило, що позивачем своєчасно сплачувались суми грошових зобов`язань за податковими деклараціями з ПДВ, проте відповідач безпідставно спрямовував вказані кошти в рахунок погашення податкового боргу на підставі податкових повідомлень рішень, які оскаржувались в судовому порядку.

Отже, на думку позивача, в нього відсутня вина щодо порушення граничних строків узгодженої суми зобов`язання з ПДВ, що свідчить про протиправність спірного податкового повідомлення рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 позов задоволено.

ГУ ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано приписи п. 57.1 ст. 57 ПК України в частині обов`язку платника податків самостійно сплатити суми податкового зобов`язання в межах встановленого ПК України строку.

Вказує, що позивач не вжив достатніх заходів щодо дотримання строків сплати грошових зобов`язань за податковими деклараціями, діяв недобросовісно, затримуючи їх сплату тривалий час при обізнаності щодо настання відповідальності за вчинення таких дій, проте суд першої інстанції не надав вказаним доводам оцінки.

Зауважує, що у випадку наявності у платника податку податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний зараховувати кошти, що сплачує такий платник в рахунок його погашення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Враховуючи, що позивач станом на дати сплати самостійно узгоджених грошових зобов`язань мав податковий борг, відповідач правомірно спрямовував кошти на його погашення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 18.01.2022, на підставі пп.19'.1.1, 19'.1.2 п.19'.1 ст.19, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 розділу І та в порядку пп.75.1.1 п.75.1 ст.75, ст.76 ПК України ГУ ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з ПДВ, за наслідками якого складено акт від 18.01.2022 №845/20-40-18-14-03/953042 (т. 1 а.с.106-113).

В акті зазначено, що ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" несвоєчасно сплачено узгоджені податкові зобов`язання з податку на додану вартість, визначені у:

- податкових деклараціях з податку на додану вартість за: жовтень 2020 № від 17.11.2020, за грудень 2020 № від 18.01.2021 року, за січень 2021 № від 17.02.2021 року, за лютий 2021 № від 17.03.2021 року, за березень 2021 № від 16.04.2021 року, за квітень 2021 № від 18.05.2021 року, за травень 2021 року №8 від 17.06.2021 року, за червень 2021 № від 16.07.2021 року, за липень 2021 № від 18.08.2021, за серпень 2021 № від 17.09.2021 року, за вересень 2021 року № від 18.10.2021 року, чим порушено пункт 57.1 статті 57 ПК України;

- уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 28.05.2021, чим порушено пункт 50.1 статті 50 ПК України.

Крім того, вказано, що дані дії ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" вважаються вчиненими умисно зважаючи, що платник мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.

25.01.2022 позивачем подано заперечення на акт перевірки від 18.01.2022 (т. 1 а.с.114-119), за наслідками розгляду яких ГУ ДПС у Харківській області рішення від 03.02.2022 останні залишені без задоволення, а акт перевірки без змін (т. 1 а.с.121).

08.02.2022 відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення № , яким за порушення ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання у розмірі 7 808 528,00 грн до позивача застосовано штраф у розмірі 25%, що складає 1 952 132,00 грн (т. 1 а.с.20).

Не погодившись з податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення рішення прийняте відповідачем не в спосіб та не в межах, передбачених податковим законодавством.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до п. 16.1.3 ст.16 ПК України платник платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 16.1.4 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 36.1-36.3 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зараховувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Положеннями п.124.2 ст. 124 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Отже, застосування п. 124.2 ст. 124 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.

При цьому згідно з абз. 2 зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, з системного аналізу вищевикладених норм вбачається, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Положення п. 109.3 ст. 109 ПК України містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2,123.3 та 123.5 статті 123 ПКУ, пунктами 124.2,124.5 статті 124 ПКУ, а також пунктами 125-1.2, 125-1.4 статті 125-1 ПКУ. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПК України, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

Судом встановлено, що ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" в перевіряємий період подавались до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ:

- за жовтень 2020 року № від 17.11.2020, граничний термін сплати грошових зобов`язань 30.11.2020;

- за грудень 2020 року № від 18.01.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 01.02.2021;

- за січень 2021 року № від 17.02.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 02.03.2021;

- за лютий 2021 року № від 17.03.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 30.03.2021;

- за березень 2021 року № від 16.04.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 30.04.2021;

- за квітень 2021 року № від 18.05.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 31.05.2021;

- за травень 2021 року № від 17.06.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 30.06.2021;

- за червень 2021 року № від 16.07.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 30.07.2021;

- за липень 2021 року № від 18.08.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 30.08.2021;

- за серпень 2021 року № від 17.09.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 30.09.2021;

- за вересень 2021 року № 1 від 18.10.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 01.11.2021,

та уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 28.05.2021, граничний термін сплати грошових зобов`язань 28.05.2021.

Відповідно до п.203.2 ст.203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Судом першої інстанції вірно встановлено та визнається відповідачем , що в спірний період станом на граничні дати сплати грошових зобов`язань за податковими деклараціями, позивач систематично та своєчасно перераховував на електронний рахунок адміністрування ПДВ кошти для виконання податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що також підтверджується платіжними дорученнями: №237 від 13.10.2020 на суму 390000,00 грн, №306 від 28.10.2020 на суму 90000,00 грн, №305 від 28.10.2020 на суму 170580,00 грн, №391 від 11.11.2020 на суму 100000,00 грн, № 478 від 27.11.2020 на суму 300000,00 грн, №556 від 14.12.2020 на суму 280000,00 грн., №605 від 29.12.2020 на суму 420000,00 грн., №15 від 13.01.2021 на суму 70000,00 грн, №16 від 14.01.2021 на суму 350000,00 грн., №68 від 28.01.2021 на суму 200000,00 грн, №72 від 28.01.2021 на суму 220000,00 грн, №130 від 12.02.2021 на суму 20000,00 грн, №119 від 24.02.2021 на суму 400000,00 грн, №213 від 13.03.2021 на суму 100000,00 грн, №222 від 29.03.2021 на суму 460000,00 грн, №246 від 29.03.2021 на суму 140000,00 грн, №291 від 14.04.2021 на суму 150000,00 грн, №324 від 28.04.2021 на суму 175000,00 грн, №350 від 28.04.2021 на суму 45000,00 грн, №351 від 29.04.2021 на суму 250000,00 грн, №325 від 29.04.2021 на суму 150000,00 грн, №373 від 13.05.2021 на суму 350000,00 грн, №402 від 27.05.2021 на суму 90000,00 грн, №469 від 10.06.2021 на суму 200000,00 грн, №484 від 10.06.2021 на суму 100000,00 грн, №473 від 14.06.2021 на суму 50000,00 грн, №530 від 29.06.2021 на суму 350000,00 грн, №559 від 14.07.2021 на суму 300000,00 грн, №561 від 14.07.2021 на суму 420000,00 грн, №611 від 29.07.2021 на суму 500000,00 грн, №650 від 12.08.2021 на суму 250000,00 грн, №704 від 27.08.2021 на суму 350000,00 грн, №747 від 14.09.2021 на суму 520000,00 грн, №816 від 29.09.2021 на суму 680000,00 грн, №925 від 28.10.2021 на суму 148000,00 грн, №928 від 28.10.2021 на суму 200000,00 грн, №723 від 28.10.2021 на суму 52000,00 грн (т. 1 а.с. 50-68).

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, на електронному рахунку адміністрування ПДВ на час здійснення податкового зобов`язання з оплати нарахованого ПДВ згідно декларацій/уточнюючого розрахунку перебували грошові кошти, сплачені позивачем, достатні для погашення ПДВ за вказаними вище деклараціями.

Разом з тим, контролюючим органом наявні на рахунку позивача кошти спрямовувались на сплату податкового боргу відповідно до податкових повідомлень-рішень № від 31.10.2019 про нарахування штрафних санкцій в сумі 829 668,03 грн за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, № від 31.10.2019 про нарахування штрафних санкцій в сумі 2 040,00 грн за не подачу податкових декларацій з ПДВ, № від 27.02.2020 про нарахування штрафних санкцій в сумі 292 649,37 грн за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, № від 20.01.2019 про нарахування штрафних санкцій в сумі 589 768,31 грн. за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, які оскаржувались в судовому порядку у справах №520/5254/2020, № 520/12049/2020 та №520/12046/2020 відповідно.

Колегія суддів зазначає, що зарахування контролюючим органом коштів, які сплачувалися позивачем для виконання податкового зобов`язання по сплаті ПДВ згідно декларацій/ уточнюючого розрахунку, на виконання іншого зобов`язання по сплаті боргу відповідно до податкових повідомлень-рішень свідчать про відсутність вини підприємства щодо порушення строків сплати таких зобов`язань.

Колегія суддів зазначає, що акт про результати камеральної перевірки не містить встановлення в діях платника податку умислу щодо несвоєчасної сплати, а лише наявний висновок про накладення стягнення в межах п. 124.2 ст. 124 ПК України.

За приписами п.112.7 ст.112 ПК України у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Пунктом 109.3 ст.109 ПК України передбачено, що у випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Відповідно до п.124.1 ст.124 ПК України уразі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно п.124.2 ст.124 ПК України діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п.124.2 ст.124 є обов`язок доведення контролюючим органом умислу платника податків, а саме , що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчинив певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що ні акт перевірки, ні апеляційна скарга не містять доказів наявності умислу в діях позивача.

Оскільки відповідачем проведена камеральна перевірка, то в межах її проведення не можливо встановити винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Колегія суддів зазначає, що факт не своєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання є єдиним порушенням на яке посилається податковий орган, проте доказів наявності умислу в діях позивача відповідачем не доведено.

Натомість, п. 124.1 ст. 124 ПК України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом встановлених строків, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Оскільки відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача, застосування п. 124.2 ст. 124 ПКУ є протиправним.

Зі спірного податкового повідомлення-рішення вбачається, що контролюючим органом до позивача не застосована відповідальність за п. 124.1 ПК України.

Отже, в даному випадку визначена відповідачем кваліфікація дій позивача є недоведеною, а у суду відсутні повноваження кваліфікувати дії платника податку для притягнення позивача до відповідальності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності прийнятого рішення ні суду першої, ні апеляційної інстанції належним чином не довів.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за п. 124.2 ст. 124 ПКУ, та, як наслідок, протиправність податкового повідомлення рішення та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 по справі № 520/4565/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 25.08.2023 року