Справа № 280/4708/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Справа № 280/4708/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Запорізької обласної прокуратури (69057, м.Запоріжжя, вул. О. Матросова, 29А, )

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач), в якій позивач просить суд стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення у розмірі 510 155,59 гривень (п`ятсот десять тисяч сто п`ятдесят п`ять гривень 59 копійок).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/6512/20 позивача поновлено на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, в даній частині рішення суду допущено до негайного виконання. Незважаючи на це, відповідач рішення суду про поновлення позивача на роботі в органах прокуратури виконав лише 27.12.2022, у зв`язку з чим, позивач вважає, що у нього виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з дати поновлення на посаді до дати фактичного виконання судового рішення.

Ухвалою суду 04.07.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 12.07.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника Запорізької обласної прокуратури про призначення розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

18.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначає, що неможливо було виконати рішення суду в частині поновлення позивача на рівнозначній посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, оскільки позивача було звільнено з посади прокурора відділу Прокуратури Запорізької області, а Закон України «Про прокуратуру» та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність прокуратури, не містять положень (роз`яснень) поняття «рівнозначна посада». Відтак, незрозумілими були критерії, за якими обрати посаду, на якій слід поновити позивача у Запорізькій обласній прокуратурі. Крім того, з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ зазначає, що поновлення позивача, який не пройшов атестацію, на посаді в органах прокуратури всупереч конституційному принципу рівності громадян надало б йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію. Враховуючи вимоги Закону №113-ХІ та ч.2 ст.19 Конституції України поновити позивача на посаді прокурора Запорізької обласної прокуратури в обхід зазначеного Закону не було можливості. Отже, затримка виконання рішення суду допущена не з вини відповідача, а через незрозумілість порядку виконання рішення в обхід чинного законодавства України. Крім того, після позивач звернувся до обласної прокуратури із заявою від 02.02.2022, в якій просив не виконувати рішення суду про поновлення його на посаді у зв`язку з тим, що на той час він вже обіймав посаду помічника-консультанта народного депутата України. Вважає, що поновлення позивача на посаді порушувало б чинне законодавство України. На думку відповідача, вказане підтверджує необґрунтованість вимог в часині стягнення середнього заробітку за період з 02.02.2022 по 27.12.2022. Позивач не звертався до обласної прокуратури з метою поновлення, у подальшому, 28.12.2022 звільнився з органів прокуратури за власним бажанням. Вважає, що відповідачем вжито заходів до виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді, а тому з боку обласної прокуратури відсутня відмова виконувати рішення суду та умисел, спрямований на такі дії чи бездіяльність. Просить відмовити в задоволенні позову.

02.08.2023 позивачем подано відповідь на відзив, у якій висловлює незгоду з аргументами відзиву, вказує, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. Звертає увагу на те, що виданню наказу №1487к від 27.12.2022 про поновлення позивача на посаді не передувала жодна його заява, яка б підтверджувала його волевиявлення на поновлення на посаді саме в цей час, що на думку позивача спростовує позицію відповідача, яка викладена у відзиві на позов, та свідчать про реальну можливість виконати рішення суду з боку відповідача раніше. Ураховуючи вищевказане, вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не спростовують доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Ухвалою суду від 21.08.2023 у задоволенні заяви Запорізької обласної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення комісії, наказу про звільнення та зобов`язання поновити на роботі задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №8н п`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 22 липня 2020 року про неуспішне проходження прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації.

Визнано протиправним та скасовано наказ Прокурора Запорізької області № 1570к від 18 серпня 2020 року про звільнення прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 з посади та з органів прокуратури Запорізької області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з Прокуратури Запорізької області.

Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 серпня 2020 року по 13 січня 2021 року у сумі 156 144,61 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 22 086,09 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з Прокуратури Запорізької області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у адміністративній справі №280/6512/20 змінено, виклавши п`ятий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (69057, м. Запоріжжя, вул. О.Матросова, 29а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.08.2020 року по 13.01.2021 року (включно) у сумі 102726 (сто дві тисячі сімсот двадцять шість) грн., з вирахуванням всіх передбачених законодавством обов`язкових платежів до бюджету». В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.12.2021 у справі №280/6512/20 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з Прокуратури Запорізької області, та в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 з 21 серпня 2020 року на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Запорізької області. Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.08.2020 по 13.01.2021 в розмірі 101698 грн 74 коп.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 27.12.2022 №1487к, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.12.2021 у справі №280/6512/20, ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Запорізької області з 21.08.2020.

Вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 за період з 14.01.2021 по 27.12.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частин 1, 8 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП установлено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

До того ж, пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на посаді у відповідача виник обов`язок щодо його негайного виконання.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавством передбачений обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

У постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.06.2020 у справі №521/1892/18.

В контексті викладеного, суд вважає безпідставними доводи відповідача про незрозумілість критеріїв, за якими необхідно було обрати посаду, на якій слід поновити позивача у Запорізькій обласній прокуратурі, посилання на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, яким на думку відповідача суперечило прийняте судом рішення, на працевлаштування позивача, на подання позивачем заяви з проханням не виконувати рішення суду про поновлення його на посаді, а також на те, що позивач не звертався до відповідача з метою поновлення.

Суд акцентує увагу, що судове рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, за виключенням непереборних. Чинне законодавство не містить застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність. Аналогічні висновки викладено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 420/13/21.

Також, суд відхиляє доводи відповідача про те, що право на стягнення заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі виникає лише за наявності вини роботодавця у невиданні відповідного наказу про поновлення працівника на роботі, та зазначає, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці і Закон пов`язує таку виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Наведене кореспондуується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 07.10.2020 у справі № 480/69/19, від 27.01.2022 у справі №580/5185/20.

Тобто, наявність вини роботодавця у затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі не є необхідною умовою для задоволення заявлених вимог, оскільки наявність цієї вини випливає безпосередньо із норм Конституції України, згідно з якими судові рішення, які набрали законної сили належить виконувати обов`язково.

Відтак суд вважає необґрунтованим та безпідставним посилання відповідача на відсутність вини в затримці виконання рішення суду, наведені в спростування підстав позову.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП, суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 08.11.2022 у справі № 460/15639/21, від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21 тощо.

Як встановлено під час судового розгляду, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 в частині поновлення позивача на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з Прокуратури Запорізької області, фактично не було виконано.

Наказ від 27.12.2022 №1487к про поновлення позивача на посаді в органах прокуратури був винесений на виконання постанови Верховного Суду від 06.12.2021, якою рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з Прокуратури Запорізької області, скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким поновлено ОСОБА_1 з 21 серпня 2020 року на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Запорізької області.

Водночас, Верховний Суд в постанові від 01.08.2023 у справі № 640/34546/21 зауважив, що незгода із рішенням суду першої інстанції та подальше його оскарження в апеляційному порядку чи касаційному порядках не є підставою для невиконання цього рішення, яке в силу імперативних приписів частини восьмої статті 235 КЗпП України і пункту 3 частини першої статті 371 КАС України підлягає негайному виконанню в частині поновлення працівника на роботі/посаді. У разі, якщо таке судове рішення буде скасоване в означеній частині в апеляційному чи касаційному порядку, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідною заявою в порядку статті 361 КАС України про його перегляд за нововиявленими обставинами. Верховний Суд зазначив, що Закон пов`язує право на отримання відповідних сум із фактом самої затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яка настає на день, наступний після ухвалення рішення про поновлення на роботі. У випадку невидання роботодавцем наказу про поновлення на роботі кінцевим днем періоду затримки є день ухвалення рішення у справі. Суд наголосив, що положення ст.236 КЗпП України не містить як обов`язкову підставу для її застосування - факт поновлення особи на роботі, а передбачає лише факт затримки виконання судового рішення.

Застосвуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду до обставин даної справи, суд враховує, що позивача фактично поновлено на посаді в органах прокуратури наказом від 27.12.2022 №1487к.

Враховуючи те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 в частині поновлення позивача на посаді відповідач був зобов`язаний виконати негайно, проте, фактично поновив позивача на посаді в органах прокуратури лише 27.12.2022, суд дійшов висновку про наявність затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді у період з 14.01.2021 по 27.12.2022 (включно).

Враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що у спірних правовідносинах наявна протиправна бездіяльність відповідача, що згідно з приписами діючого законодавства є підставою для стягнення з нього на користь позивач середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Кількість робочих днів за період з 14.01.2021 по 27.12.2022 (включно), з урахуванням положень частини 6 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX (щодо незастосування під час воєнного стану статей 71-73 КЗпП України щодо святкових і неробочих днів), який набрав чинності з 24.03.2023, становить 497 днів (2021 рік: січень 12 днів; лютий 20 днів, березень - 22 дні, квітень 22 дні, травень 18 днів, червень 20 днів, липень 22 дні, серпень 21 день, вересень 22 дні, жовтень 20 днів, листопад 22 дні, грудень 22 дні; 2022 рік: січень 19 днів, лютий 20 днів, березень 22 дні, квітень 21 день, травень 22 дні, червень 22 дні, липень 21 день , серпень - 23 дні, вересень - 22 дні, жовтень - 21 днів, листопад - 22 днів, грудень 19 днів).

За змістом рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20, з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 та постанови Верховного Суду від 06.12.2021, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 027,26 грн.

Звідси, належна до стягнення сума складає 510 548,22 грн, обчислена як 1 027,26 грн (середньоденна заробітна плата) х 497 днів (затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді).

Згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.

При розв`язанні даного спору суд зважає на практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні по справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (заява № 44277/98) Суд, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Крім того, у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» (заява № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02) ЄСПЛ надав тлумачення поняттю "майно" саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого таке поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності". При цьому, Суд зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Суд зазначає, що відповідно до частина 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом позову, позивачем наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі 510 155,59 грн, виходячи з помилкового розміру середньоденної заробітної плати 1 026,47 грн, який не відповідає обставинам, встановленим судовим рішенням у справі №280/6512/20, яке набрало законної сили.

Внаслідок здійсненого судом належного розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №280/6512/20, судом встановлено, що належна до стягнення сума є більшою, ніж заявлено позивачем у позові.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що з метою повного та ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі 510 548,22 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню

Водночас суд також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат не заявлено, в силу вимог статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 про поновлення на посаді у розмірі 510 548,22 грн (п`ятсот десять тисяч п`ятсот сорок вісім гривень 22 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Запорізька обласна прокуратура, місце проживання: 69057, м.Запоріжжя, вул. О. Матросова, 29А, .

Повне судове рішення складено 28.08.2023.

Суддя М.О. Семененко