Справа № 420/10276/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

08.05.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо порушення права ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на отримання відповіді на рапорт від 11.03.2023 р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) надати відповідь по суті на рапорт від 11.03.2023 р. солдата ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.03.2023 р. солдат ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання йому витягу з наказу, в якому зазначено тривалість робочого часу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 для ознайомлення. Вказаний рапорт зареєстрований відповідачем 11.03.2023 р. за номером 854. Станом на 08.05.2023 р. відповідь по суті на свій рапорт позивач від відповідача не отримав, що є порушенням його конституційних прав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року прийнято до розгляду позов та відкрито провадження по справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

20.06.2023 року (вх.№19944/23) від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками.

У відзиві вказано, що 11.03.2023 року за вх. №854 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт військовослужбовця військової частини НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 з проханням надати витяг з наказу, в якому визначена тривалість робочого часу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 для ознайомлення. За результатами розгляду даного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 прохання задоволено та доручено заступнику командира частини з морально- психологічного забезпечення надати даний наказ для ознайомлення. Тривалість робочого часу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 визначається розпорядком дня, затвердженим командиром військової частини. 13.03.2023 року, на виконання доручення командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 надано для ознайомлення розпорядок дня, затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 року № 75 (додаток 1 до наказу), з яким ОСОБА_1 ознайомився. У зв`язку з відмовою позивача письмово підтвердити факт ознайомлення з розпорядком дня військової частини НОМЕР_1 шляхом виконання власноручного запису про це у своєму рапорті, 13.03.2023 року в присутності ОСОБА_1 та трьох осіб було складено відповідний акт.

Як зазначено відповідачем, письмова відповідь солдату ОСОБА_1 на його рапорт від 11.03.2023 року за вх.№854 Військовою частиною НОМЕР_1 не надавалась через відсутність такого обов`язку, передбаченого законодавством.

У відзиві зазначено, що оскільки рапорт ОСОБА_1 від 11.03.2023 року стосується його службової діяльності, процедура та порядок розгляду даного рапорту регулюється не Законом України «Про звернення громадян», Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

З покликанням на ст.117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у відзиві вказано, що надання письмової відповіді військовослужбовцю за результатами розгляду його заяви передбачено лише у випадку відмови в її задоволенні (вирішенні). Разом з тим, рапорт позивача від 11.03.2023 року командиром частини було задоволено, та питання, викладене у заяві, вирішено в повному обсязі шляхом надання позивачу для ознайомлення додатку № 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 року № 75.

Крім того, як стверджує відповідач, задоволення рапорту позивача, виходячи з його змісту, полягало у вчиненні конкретної дії за участю самого позивача, тому не потребувало додаткового письмового повідомлення у разі задоволення, адже, якщо провести аналогію з трудовим законодавством, задоволення заяви працівника про звільнення чи відпустку потребує лише ознайомлення працівника з відповідними наказами, і не передбачає необхідності додаткового письмового повідомлення про задоволення даних заяв.

Також, відповідач звертає увагу на те, що інформація з приводу розпорядку дня розміщена на інформаційному стенді військової частини НОМЕР_1 , який розміщений у доступному місці.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити повністю у задоволенні даного позову ОСОБА_1 .

26.06.2023 року (вх.№ЕС/6513/23) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що в рапорті позивач просив надати витяг наказу в якому визначена тривалість робочого часу. З розпорядку дня неможливо визначити тривалість робочого часу, оскільки згідно чинного законодавства (ст. 50 КЗпП України) тривалість робочого часу визначається не тільки за день, а і за тиждень. А в розпорядку дня не зазначена кількість вихідних на тиждень згідно ст. 52 КЗпП України.

У відповіді на відзив зазначено, що позивачу був наданий роздрукований розпорядок дня, але питання по суті вирішено не було. Позивача цікавило питання існування мотивованого наказу про подовження терміну робочого часу з 40 годин до 60 годин на тиждень, оскільки на той час його тривалість значно була збільшеною. Більше того, вказує позивач, бесіда була проведена підполковником ОСОБА_2 і підполковником Драчишиним з приводу дій позивача, його громадської позиції, а не по суті питання, зазначеного в рапорті. Підписувати позивачу як це зазначає відповідач у своєму відзиві, ніхто нічого не пропонував. Ні підполковник ОСОБА_3 , ні капітан ОСОБА_4 не були присутні при розмові і взагалі в той день позивач їх не бачив.

Як стверджує позивач, відповідач свідомо та цілеспрямовано вводить суд в оману щодо відсутності у нього обов`язку надавати відповідь за результатами розгляду рапорту Позивача, у письмовому вигляді. Обов`язковість надання письмової відповіді на рапорт Позивача передбачена абз. 5 п. 5 Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та збройних Силах України, відповідно до якого «відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом». Письмова відповідь на рапорт позивача повинна була бути надана. Відповідач зобов`язаний надати відповідь по суті звернення згідно норм ст. 40 Конституції України і ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» і ст. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ та Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та ЗСУ.

І найголовніше, на думку позивача, неможливо надати витяг наказу з зазначенням тривалості робочого часу усно.

17.07.2023 року (вх.№23829/23) від представника позивача до суду надійшли заперечення.

08.08.2023 року (вх.№ЕС/8638/23) від представника позивача до суду надійшли пояснення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позов, відповіді на відзив та заперечень, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 12.04.2023 року №103 ОСОБА_1 призначений на посаду навідника взводу охорони військової частини НОМЕР_6 .

11.03.2023 року ОСОБА_1 подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому позивач просив надати витяг з наказу, в якому визначена тривалість робочого часу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 для ознайомлення (а.с.25).

Даний рапорт зареєстрований за вх.№854 від 11.03.2023 року.

На наданій до суду відповідачем засвідченій копії рапорту позивача міститься резолюція командира «надати встановлен порядку. Провести роз`яснювальну бесіду».

Крім того, на рапорті міститься відмітка а/а-к А. Драчиши про те, що позивачу надано розпорядок дня (Додаток 1 до наказу №75 від 26.12) та проведено роз`яснювальну роботу.

У відповіді на відзив позивач підтверджує, що йому був наданий роздрукований розпорядок дня.

13.03.2023 року начальником штабу-першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_5 , заступником командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 та старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини капітаном ОСОБА_7 було складено акт про те, що механіку радіомаркетного пункту роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_8 , в їх присутності надано для ознайомлення розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 , затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 року та що в їх присутності солдат ОСОБА_9 повідомив, що він ознайомився з розпорядком дня військової частини НОМЕР_1 , однак, відмовився підтвердити даний факт шляхом виконання власноручного запису про це у своєму рапорті, обґрунтувавши відмову відсутністю у нього такого обов`язку.

На думку позивача відповідач мав надати письмову відповідь на його рапорт, який зареєстровано за вх.№854 мав надати письмову відповідь.

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо порушення права ОСОБА_1 на отримання відповіді на рапорт від 11.03.2023 р. протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу, суд зазначає.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті.

Розподіл службового часу військовослужбовців протягом доби і протягом тижня у військових частинах здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни та виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку і харчування.

Розподіл службового часу військовослужбовців визначається розпорядком дня, який затверджує відповідний командир (начальник) у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, з додержанням встановленої загальної тривалості щотижневого службового часу.

Для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

Відповідно до абз.1 ст.50 Кодексу законів про працю в Україні нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Статтею 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що нормальна тривалість робочого часу у період дії воєнного стану може бути збільшена до 60 годин на тиждень для працівників, зайнятих на об`єктах критичної інфраструктури (в оборонній сфері, сфері забезпечення життєдіяльності населення тощо).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Суд зазначає, що відповідно до п.200 розділу 5 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України розподіл часу здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни й виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку й харчування.

Для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Тривалість робочого тижня встановлюється законом.

Відповідно до п.200 розділу 5 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.

Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року.

Розпорядок дня затверджується на навчальний рік (період навчання) і може уточнюватися командиром (начальником) на час проведення навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, варті тощо з урахуванням особливостей їх виконання.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройний Сил України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Згідно з п.117 Дисциплінарного статуту Збройний Сил України пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних силах України (далі Інструкція № 735).

Пунктом 1 даної Інструкції № 735, визначено, що вона визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

Згідно із п.п.5 розділу І Інструкції № 735, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Підпунктом 6 розділу І Інструкції № 735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції № 735, визначено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

За змістом п.4 розділу ІІ Інструкції № 735, у зверненні мають бути зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути надруковане або написане від руки, розбірливо, чітко підписане заявником (групою заявників) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідним роз`ясненням у термін не пізніше ніж через десять днів з дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 Закону України Про звернення громадян. Копія такого звернення залишається у провадженні того органу військового управління, військової частини, до якого звернувся громадянин.

Не розглядаються й повторні звернення одним і тим самим органом від одного й того самого громадянина з одного й того самого питання, якщо перше вирішене по суті, а також ті скарги, які подані з порушенням термінів, передбачених статтею 17 Закону України Про звернення громадян, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу військового управління, командир військової частини, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції № 735, визначено, що звернення може бути подано особисто як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне) чи надіслане поштою (електронною поштою).

Письмове звернення надсилається поштою (електронною поштою) або передається громадянином особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Звернення в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

Відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України Про звернення громадян і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Керівники органів військового управління, командири військових частин особисто розглядають звернення громадян і забезпечують проведення першочергового особистого прийому жінок, яким присвоєно почесне звання України «Мати-героїня», Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Пунктом 14 розділу ІІ Інструкції № 735, визначено, що щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України Про звернення громадян.

Згідно з п.п.1,2 розділу ІІІ Інструкції № 735, посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.

Рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

За змістом п.п.4-9 розділу ІІІ Інструкції № 735, термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення.

Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день. Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що як положеннями Дисциплінарного статуту Збройний Сил України, так і положеннями Інструкції № 735 визначено, що письмова відповідь на рапорт особи має бути надана у разі прийняття рішення про відмову в задоволенні.

Як вже встановлено судом, 11.03.2023 року ОСОБА_1 подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому позивач просив надати витяг з наказу, в якому визначена тривалість робочого часу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 для ознайомлення (а.с.24).

Тобто, у своєму рапорті позивач просив надати йому саме на ознайомлення відповідний документ.

Даний рапорт зареєстрований за вх.№854 від 11.03.2023 року.

На наданій до суду відповідачем засвідченій копії рапорту позивача міститься резолюція командира «надати встановленому порядку. Провести роз`яснювальну бесіду».

Тобто, за результатами розгляду рапорту прийнято рішення про його задоволення, а отже у відповідача був відсутній обов`язком складати письмову відповідь на даний рапорт за вх.№854 від 11.03.2023 року.

Крім того, на рапорті міститься відмітка а/а-к А. Драчиши про те, що позивачу надано розпорядок дня (Додаток 1 до наказу №75 від 26.12) та проведено роз`яснювальну роботу.

У відповіді на відзив позивач підтверджує, що йому був наданий роздрукований розпорядок дня.

Як вказано у позові, у зв`язку з не отриманням відповіді на свій рапорт в межах встановленого Законом строку, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо порушення права ОСОБА_1 на отримання відповіді на рапорт від 11.03.2023 р.

Тобто, підставою для звернення до суду позивач визначає саме відсутність письмової відмови у задоволенні його рапорту.

В той же час позивач не оскаржує дій відповідача щодо саме неналежного розгляду його рапорту шляхом надання розпорядку дня, а не витягу з наказу.

З урахуванням вищевикладених приписів чинного законодавства, зважаючи на предмет та підстави звернення позивача до суду, оскільки на наданій до суду відповідачем засвідченій копії рапорту позивача міститься резолюція командира «надати встановленому порядку. Провести роз`яснювальну бесіду», тобто про його задоволення, суд погоджується з твердженнями відповідача, що рапорт позивача від 11.03.2023 року командиром частини було задоволено, а отже у відповідача був відсутній обов`язок у складенні письмової відповіді.

Суд звертає увагу, що конституційний лад та за Основним Законом України правопорядок в Україні ґрунтується, зокрема, на засаді, відповідно до якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина перша статті 19). Поряд з цим, суб`єкти владних повноважень, зобов`язати вчиняти дії та приймати рішення лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізовані положення Інструкції № 735 дають підстави дійти таких висновків.

За результатами розгляду рапорту позивача, відповідач міг прийняти одне з таких рішень: (1) залишити рапорт без розгляду; (2) відмовити в задоволення прохання позивача; (3) задовольнити прохання позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідачі - Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Суддя С.М. Корой

.