Справа № 600/2771/22-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2771/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

29 серпня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Залімського І. Г. Кузьмишина В.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, як такому, що працював у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з урахуванням статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як такому, що працював в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з урахуванням статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993 р., із загальним стажем роботи 28 років 23 дні, з яких стаж роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі становить 20 років 3 місяці та 4 дні.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням ст. 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення", так як працював з 16.10.1989 р. по 31.12.2009 р. в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі. Однак, позивач вказує, що у задоволенні його заяви було відмовлено та не зараховано до стажу період роботи на підприємстві російської федерації з 2004 р. по 2009 р., оскільки відомості про сплату страхових внесків підприємством ТОВ "Сервісна транспортна компанія" до пенсійного фонду відсутні. Позивач вважає вказану відмову протиправною, оскільки наявні у пенсійного органу документи дають підстави для підтвердження його пільгового стажу, який становить 28 років 23 дні, з яких стаж роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі становить 20 років 3 місяці та 4 дні.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, як такому, що працював у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з урахуванням статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993 р.;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як такому, що працював в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з урахуванням статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993 р.

Стягнуто на користь позивача судовий збір.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що відповідно до відомостей трудової книжки, позивач, зокрема у період з 16.10.1989 по 30.06.2002 роки, працював на території, що відноситься до районів Крайньої Півночі. (а.с. 16-19).

Згідно з архівною довідкою від 12.08.2021 р. №1664, виданою архівним відділом адміністрації міста Нягані, позивач працював в ОАО "Автопредприятие №14" з 16.10.1989 по 01.10.1993 р. (а.с. 21).

Відповідно до архівної довідки від 12.08.2021 р. №1664/2, виданої архівним відділом адміністрації міста Нягані, позивач працював в Нефтегазодобывающее управление "Красноленин-нефть" в період з 05.10.1993 р. по 03.07.1998 р. (а.с. 22).

Згідно з архівною довідкою від 12.08.2021 р. №1665, виданою архівним відділом адміністрації міста Нягані, позивач працював у Закрытое акционерное общество "Няганьспецтранс" у період з 03.07.1998 р. по 31.12.2000 року. (а.с. 23).

Відповідно до архівної довідки від 12.08.2021 р. №1665/2, виданої архівним відділом адміністрації міста Нягані, позивач працював в ООО "Специализированая компанія по транспорту" в період з 01.01.2001 р. по 30.06.2002 р. Згідно довідки від 01.12.2021 р. №2603/2 позивач отримував на вказаному підприємстві заробітну плату в період з 01.01.2001 р. по 30.06.2002 р. з відрахуваннями ЕСН (Единый социальный взнос) (а.с. 24).

Згідно з архівною довідкою від 01.12.2021 р. №2603/3, виданою архівним відділом адміністрації міста Нягані, позивач працював в ООО "Сервисная транспортная компания" та у період з липня 2002 р. по грудень 2004 р. отримував заробітну плату. Також у вказаній довідці зазначено, що на вказану заробітну плату відбувались відрахування ЕСН (Единый социальный взнос). (а.с. 25)

Відповідно до архівної довідки від 01.12.2021 р. №2603, виданої архівним відділом адміністрації міста Нягані, позивач працював в ООО "Сервисная транспортная компания" та отримував заробітну плату у період з січня 2005 р. по січень 2009 р., з відрахуваннями ЕСН (Единый социальный взнос). (а.с. 27).

Також матеріали справи містять довідку ООО "Сервисная транспортная компания" №214 від 11.02.2005 р. в якій зазначено про період роботи позивача з 01.07.2002 р. по 31.01.2004 р. та вказано про щомісячні відрахування в пенсійний фонд, без зазначення сум. (а.с. 28).

Крім того, матеріали справи містять довідку ООО "Сервисная транспортная компания" №1468 від 09.09.2008 р. в якій зазначено про період роботи позивача з 01.01.2005 р. по 30.09.2008 р. та вказано про щомісячні відрахування в пенсійний фонд, без зазначення сум. (а.с. 29).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак відповідач в листі від 26.05.2022 р. повідомив про відсутність достатнього стажу для призначення пенсії. Також відповідач вказав про прийняття 17.05.2022 р. рішення №12 про відмову зарахування до загального стажу період роботи на підприємстві російської федерації з 2004 р. по 2009 р., оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків підприємством ТОВ "Сервісна транспортна компанія" до пенсійного фонду російської федерації. Рекомендовано надати довідки про сплату страхових внесків. (а.с. 15, 37-40).

Згідно з розрахунком страхового стажу позивача вказано про зарахування страхового стажу до 01.01.2004 р. 22 роки 0 місяців 5 днів. При цьому, позивачу зараховано періоди роботи на території, що відноситься до районів Крайньої Півночі з 16.10.1989 р. по 15.12.2003 р. 14 років 2 місяці 14 днів. (а.с. 41-42).

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплачені суми страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з 01.01.2004 по 31.12.2009 роки не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неможливість підприємством-страхувальником надати необхідної інформації із зазначенням конкретних сум сплачених до пенсійного фонду страхових внесків та стосовно його обов`язку належної сплати страхових внесків, а отже, відсутність вказаної інформації зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 31.12.2009 на підприємстві, яке розташоване у місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність доводів відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача період роботи на підприємстві російської федерації з 2004 р. по 2009 р. яке розташоване у місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як такому, що працював в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з урахуванням статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993 р.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи подану скаргу, апелянт наполягає на тому, що позивачу не може бути зараховано до стажу період роботи на підприємстві російської федерації з 2004 р. по 2009 р., оскільки відомості про сплату страхових внесків підприємством ТОВ "Сервісна транспортна компанія" до пенсійного фонду російської федерації відсутні.

При опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, Головним управлінням розраховано стаж, який склав 22 роки 1 місяць 4 дні, з них в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі - 14 років 2 місяці 14 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 1 Тимчасової Угоди. До стажу не зараховано зокрема період роботи позивача з 2004 по 2009 років, оскільки відсутні підтверджуючі документи про сплату страхових внесків підприємством ТОВ "Сервісна транспортна компанія" до Пенсійного фонду російської федерації.

Таким чином, органом Пенсійного фонду проведено розрахунок стажу позивачу згідно з вимогами чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення визначаються Тимчасовою Угодою між Урядом України та Урядом російської федерації від 15.01.1993 (далі Тимчасова угода).

Статтею 1 Тимчасової угоди передбачено, що громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача він працював, зокрема, з 16.10.1989 року по 30.06.2002 року, на території, яка відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які поширюється дія указів Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, від 26.09.1967 про пільги для осіб, працюючих в цих районах і місцевостях, затвердженого постановою РМ СРСР від 10.11.1967 №1029, що не заперечується відповідачем.

За змістом ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім російської федерації) після 1 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією.

За змістом ч.4 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно з ч.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У випадку, якщо в державах-учасниках Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

За змістом абз.5 пп.3 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Пункт 2.10 Порядку №22-1 передбачає, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Як встановлено під час розгляду справи позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак відповідач у листі від 26.05.2022 року повідомив про відсутність достатнього стажу для призначення пенсії. Також відповідач вказав про прийняття 17.05.2022 року рішення №12 про відмову зарахування до загального стажу період роботи на підприємстві російської федерації з 2004 р. по 2009 р., оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків підприємством ТОВ "Сервісна транспортна компанія" до пенсійного фонду цієї федерації. Рекомендовано надати довідки про сплату страхових внесків.

Підставою для відмови в зарахуванні періоду роботи позивача в ООО "Сервисная транспортная компания" з 01.01.2004 р. по 31.12.2009 р. згідно з довідками від 01.12.2021 р. №2603/3, №2603, від 11.02.2005 р. №214, 09.09.2008 р. №1468 стала відсутність підтвердження інформації про сплату роботодавцем страхових внесків за спірні періоди.

Таким чином, відповідачем визначено страховий стаж позивача до 01.01.2004 р. 22 роки 0 місяців 5 днів. При цьому, позивачу зараховано періоди роботи на території, що відноситься до районів Крайньої Півночі з 16.10.1989 р. по 15.12.2003 р. 14 років 2 місяці 14 днів.

Так, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно із статтею 2 Федерального Закону російської федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 "Про трудові пенсії в Російській Федерації", який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище Федерального Закону №173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ).

Згідно із частиною другою статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального Закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі російської федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ "Про страхові пенсії" (статті 3, 11, 14).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №3600/4129/20.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що у архівних довідках від 01.12.2021 р. №2603/3, №2603/2, №2603, виданих архівним відділом адміністрації міста Нягань (а.с.25-27), зазначено про нарахування заробітної плати та про те, що були здійснені відрахування ЕСН ("едииный социальный налог", введен в российской федерации с 1 января 2001 года по 31 декабря 2009 года. Он заменил страховые взносы в Пенсионный фонд, Фонд социального страхования, Государственный фонд занятости населения и фонд обязательного медицинского страхования). Також у довідках ООО "Сервисная транспортная компания" від 11.02.2005 року №214 та від 09.09.2008 року №1468 (а.с.28-29) зазначено про укладені з позивачем договори підряду та про те, що відбувались щомісячні відрахування до пенсійного фонду. Вказані довідки містять підписи, штампи та печатки.

При цьому, відсутність інформації із сумами відрахованих сум єдиного соціального внеску до пенсійного фонду не може бути підставою для позбавлення позивача пенсійного стажу за вказаний час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (підпункт 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року).

За змістом п.4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Обов`язок отримання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків за періоди роботи після 01 січня 2004 року в силу приписів Порядку №22-1 покладений саме на орган, що призначає пенсію, у спірному випадку на відповідача. Нездійснення відповідачем такого обов`язку при призначенні пенсії не є правовою підставою для неврахування, як стажу роботи позивача за спірні періоди до страхового стажу, так і заробітної плати (доходу) за періоди такого стажу.

Разом з тим, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24 лютого 2022 року листування із російською федерацією зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ "Укрпошта" на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення органів ПФ України до компетентних органів російської федерації для отримання (витребування) інформації про сплату страхових внесків після 01 січня 2004 року, як і самостійне звернення позивача є неможливими, що, в свою чергу, позбавляє останнього можливості отримувати пенсію у належному розмірі та порушує гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист, разом з тим неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування заробітної плати за спірні періоди до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмір.

Крім того, згідно статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

У постанові від 21 лютого 2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що "перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії".

Вказана позиція у подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2021 року у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі №127/8001/17.

Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №520/7125/17 посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні. Як передбачено частиною 3 статті 44 Закон №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що органом Пенсійного фонду безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи на підприємстві російської федерації з 2004 по 2009 роки, яке розташоване у місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

За таких обставин, за результатами розгляду справи судами встановлено, наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача період роботи в ООО "Сервисная транспортная компания" з 01.01.2004 р. по 31.12.2009 р., що в календарному обчислені складає 6 років. А отже, загальний страховий стаж позивача становить понад 28 років, в тому числі страховий стаж роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі становить понад 20 років. Згідно паспорту громадянина України позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії його вік становив 56 років. Вказані обставини, відповідно до положень ст. 1 Тимчасової угоди, дають позивачу право на призначення пенсії за віком, а тому суд визнає протиправною відмову відповідача у призначені позивачу пенсії за віком, як такому, що працював у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з урахуванням статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993 р.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Залімський І. Г. Кузьмишин В.М.