Справа № 300/3365/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3365/22 пров. № А/857/5855/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Курильця А. Р., Пліша М. А.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №300/3365/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Боршовський Т.І.,

час ухвалення рішення 16 березня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії №07 від 01 липня 2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 27 червня 2022 року з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 12 липня 2006 року по 14 березня 2007 року в ЗАО ПКФ Спецмонтаж-2, з 19 березня 2007 року по 23 травня 2007 року в ООО Газавтоматика, з 10 вересня 2007 року по 30 вересня 2008 року в ООО Ямал-Электросетьсервис, з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2009 року в ООО Партнеры Ноябрськ, з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року в індивідуального підприємця ОСОБА_2 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 07 від 01 липня 2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 27 червня 2022 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 12 липня 2006 року по 14 березня 2007 року, з 19 березня 2007 року по 23 травня 2007 року, з 10 вересня 2007 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2009 року, з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 12 липня 2006 року по 14 березня 2007 року, з 19 березня 2007 року по 23 травня 2007 року, з 10 вересня 2007 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2009 року, з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року, оскільки за вказаний період відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Таким чином, оскільки у позивача на дату звернення за призначенням пенсії за віком необхідного страхового стажу не було, тому відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачу. Крім того, покликається на те, що довідки про заробітну плату за спірний період на території російської едерації не підтверджені первинними документами, тому відсутні підстави для врахування їх при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії. Звертає увагу, що з 01 січня 2023 року російська федерації припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СПД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 27 червня 2022 року через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано: диплом про вищу освіту серії НОМЕР_1 від 27.06.1981 (а.с.57); трудову книжку НОМЕР_2 від 12.08.1981 (а.с.58-63); свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 29.05.1981 (а.с.64); свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 01.09.1983 (а.с. 65); свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 від 14.09.2004 (а.с.65); довідку АТ Укртрансгаз №1001вих-22-334 від 17.01.2022 про правонаступництво (а.с.66); інформація про фактичне вивільнення працівників ДК Укртрансгаз ВРП УМГ Прикарпаттрансгаз від 03 жовтня 2005 року (а.с.67); архівну довідку Філії Управління магістральних газопроводів Прикарпаттрансгаз №1197/05-02 від 25 квітня 2014 року про періоди роботи позивача (а.с.68); довідку Індивідуального підприємця ОСОБА_3 №31 від 23 листопада 2018 року про період роботи з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року (а.с.69); довідку АТ Укртрансгаз №9-253-22/а від 20 травня 2022 року про заробітну плату для обчислення пенсії (а.с.70); довідку Індивідуального підприємця ОСОБА_3 №18 про заробітну плату за період роботи з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року для нарахування пенсії (а.с.71); повідомлення про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи в системі обов`язкового пенсійного страхування (станом на 01.05.2007) (а.с.72); відомості про стаж від 17 квітня 2015 року справа №229067 СНИЛС 138-689-138 16 (а.с. 73).

01 липня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення №07 про відмову позивачу в призначенні пенсії, яке мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 25 років 10 днів, при необхідному стажі 28 років. До страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи на території російської федерації з 12 липня 2006 року по 23 листопада 2018 року. Зарахування такого стажу можливе лише за умови підтвердження компетентними органами російської федерації сплати внесків до пенсійного фонду російської федерації (а.с.16).

Листом від 05 липня 2022 року ГУПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №07 від 01 липня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком (а.с.15).

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу №07 від 01 липня 2022 року про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом у суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з 12 липня 2006 року по 14 березня 2007 року, з 19 березня 2007 року по 23 травня 2007 року, з 10 вересня 2007 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2009 року, з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, тому оскаржуване рішення пенсійного органу від 01 липня 2022 року №07 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасування і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу позивача вищевказані період роботи та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 27 червня 2022 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з положеннями ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За змістом п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з п.4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у спірний період, а саме: з 12 липня 2006 року прийнята на посаду бухгалтера ЗАО ПКФ Спецмонтаж-2; з 14 березня 2007 року звільнена за вланим бажанням; з 19 березня 2007 року прийнята на посаду провідного бухгалтера в ООО Газавтоматика; з 23 травня 2007 року звільнена за вланим бажанням; з 10 вересня 2007 року прийнята на посаду касира-бухгалтера за трудовим договором в ООО Ямал-Электросетьсервис; з 30 вересня 2008 року звільнена за закінченням строку трудового договору; з 01 січня 2009 року прийнята на посаду бухгалтера-касира в службу головного бухгалтера в ООО Партнеры Ноябрськ; з 30 квітня 2009 року звільнена у зв`язку з відмовою від продовження роботи через зміни умов праці; з 15.10.2009 прийнята на посаду бухгалтера в індивідуального підприємця ОСОБА_2 ; з 23 листопада 2018 року розірвано трудовий договір за ініціативою працівника, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , і цей факт сторонами не заперечується.

Крім трудової книжки на підтвердження стажу роботи у спірні періоди, позивачем подано такі документи: довідку Індивідуального підприємця ОСОБА_3 №31 від 23 листопада 2018 року про період роботи з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року, яка містить відомості про пенсійне страхове свідоцтво № НОМЕР_6 (а.с. 69); довідку Індивідуального підприємця ОСОБА_3 №18 про заробітну плату за період роботи з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року для нарахування пенсії, яка містить відомості про те, що із заробітної плати позивача за вказаний період проведено відрахування до пенсійного фонду російської федерації згідно зі встановленим порядком (а.с.71); повідомлення про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи в системі обов`язкового пенсійного страхування №138-689-138 16 (станом на 01.05.2007), згідно з яким у 2006 році сума страхових внесків, яка надійшла до Пенсійного фонду російської федерації становить 8818,25 руб., роботодавець ЗАО ПКФ Спецмонтаж-2 (а.с.72); відомості про стаж від 17 квітня 2015 року, справа №229067 СНИЛС 138-689-138 16 (а.с.73).

При цьому, ГУ ПФУ у Рівненській області 01 липня 2022 року прийняло рішення №07, яким відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки періоди роботи на території російської федерації з 12 липня 2006 року по 23 листопада 2018 року з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російької федерації (а.с. 23).

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні докази того, що у вказаний період позивач була працевлаштована та отримувала заробітну плату на підприємствах. Вказане підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та вищевказаними довідками. Крім того, будь-яких посилань на невідповідність довідок чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення періоду роботи з з 12 липня 2006 року по 14 березня 2007 року, з 19 березня 2007 року по 23 травня 2007 року, з 10 вересня 2007 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2009 року, з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірного періоду.

Крім того, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на зарахування спірних періодів до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та вона не могла вплинути на них.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27 червня 2022 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії становить 25 років 00 місяців 10 днів (а.с.16).

При цьому, за наслідками розгляду цієї справи, судом визнано за позивачем право на зарахування періодів роботи з 12 липня 2006 року по 14 березня 2007 року, з 19 березня 2007 року по 23 травня 2007 року, з 10 вересня 2007 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2009 року, з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року до загального стажу роботи.

Враховуючи вищенаведене, страховий стаж ОСОБА_1 становить більше 28 років, тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача достатнього страхового стажу, та, відповідно, права на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є безпідставними.

Колегія суддів не може залишити поза увагою покликання апелянта на те, що з 01 січня 2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а для України зазначений міжнародний договір припинить свою дію 19 червня 2023 року, разом з тим, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані обставини не впливають на правомірність прийняття оскаржуваного рішення пенсійного органу від 01 липня 2022 року, та не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Крім того, п.1 ч.1 ст.45 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 27 червня 2022 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з дня звернення за пенсією, а саме: з 27 червня 2022 року.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з 12 липня 2006 року по 14 березня 2007 року, з 19 березня 2007 року по 23 травня 2007 року, з 10 вересня 2007 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2009 року, з 15 жовтня 2009 року по 23 листопада 2018 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, тому оскаржуване рішення пенсійного органу від 01 липня 2022 року №07 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасування і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу позивача вищевказані період роботи та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 27 червня 2022 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №300/3365/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 28 серпня 2023 року.