Справа № 360/954/23
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

28 серпня 2023 року м. ДніпроСправа № 360/954/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову адвоката Редіч Наталії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Редіч Наталії Юріївни (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), з вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 з приводу ненадання та неознайомлення позивача з наказами, згідно з якими на командира 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 були накладені дисциплінарні стягнення;

2) визнати протиправними дії відповідача, що полягає у складанні та підписанні неправомірних наказів, та скасувати: наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 16.09.2022 № 264, наказ командира військової частини НОМЕР_2 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_1 » від 22.09.2022№ 4066, наказ командира військової частини НОМЕР_2 «Про повернення до частини після самовільного залишення частини лейтенанта ОСОБА_1 » підписаний 19.11.2022 № 328, наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 22.11.2022 № 331, наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01.12.2022 № 340.

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення та всіх належних йому виплат з жовтня 2022 року по травень 2023 року у військовій частині НОМЕР_2 ;

4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти в сумі, у якій не було здійснено виплати позивачу на підставі перелічених вище наказів командира військової частини НОМЕР_2 , зокрема, грошове забезпечення та інших належним йому виплат за жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року, та наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 07.05.2023 № 127, а саме, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 07 травня 2023 року у розмірі 523% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період по 07 травня 2023 року.

За приписами пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали адміністративного позову, суд встановив таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Позивач в позовній заяві оскаржує накази командира військової частини НОМЕР_2 від 16.09.2022 № 264, від 22.09.2022 № 4066, від 19.11.2022 № 328, від 22.11.2022 № 331 та від 01.12.2022 № 340.

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що позивача не було ознайомлено з наказами, які він оскаржує.

При цьому суд звертає увагу представника позивача на те, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Позивач, серед іншого, оскаржує накази про зняття його зі всіх видів забезпечення, зокрема з грошового та продовольчого, від 16.09.2022 № 264, від 22.11.2022 № 331, від 01.12.2022 № 340,

Отже не отримавши в зазначені періоди грошове, а тим паче продовольче забезпечення позивач вже повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Крім того, із зазначеної інформації в ордері про надання правничої (правової) допомоги серії АІ від 18.08.2023 № 1444968, вбачається, що він складений на підставі договору про надання правової допомоги від 24.01.2023 № 7/П.

Таким чином, звернувшись в січні 2023 року за правовою допомогою позивач також був обізнаний про порушення своїх прав.

Також представником позивача не додано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження дати отримання наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 16.09.2022 № 264, від 22.09.2022 № 4066, від 19.11.2022 № 328, від 22.11.2022 № 331 та від 01.12.2022 № 340.

При цьому, долучені представником позивача до матеріалів позовної заяви листи, отримані нею від військової частини НОМЕР_2 , датовані березнем 2023 року.

Зважаючи на дату звернення позивача до суду - 21.08.2023 (дата подання позовної заяви до відділення поштового зв`язку), позивачем пропущений місячний строк звернення до суду, з моменту коли особа повинна була дізнатися про порушення її прав.

При цьому представник позивача в позовній заяві не обґрунтувала дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами як і не подала заяву про поновлення цього строку, чим не дотримала вимог частини шостої статті 161 КАС України.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд звертає увагу позивача, що КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі № 826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.

Таким чином, позивачу необхідно подати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо оскарження наказів, надавши відповідні докази наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною першої статті 21 КАС України визначено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (частина перша статті 172 КАС України).

Згідно із частиною другою статті 172 КАС України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

З огляду на підстави позову та докази, на які представник позивача посилається в обґрунтування позовних вимог, об`єднаних в позовній заяві, вбачається, що позовні вимоги:

- щодо оскарження наказів від 16.09.2022 № 264, від 22.09.2022 № 4066, від 19.11.2022 № 328, від 22.11.2022 № 331, від 01.12.2022 № 340 та пов`язана з їх винесенням невиплата грошового забезпечення позивача;

- та вимога щодо не виплати позивачу грошового забезпечення на підставі наказу від 07.05.2023 № 127 про звільнення;

не пов`язані між собою.

Позовні вимоги щодо оскарження наказів від 16.09.2022 № 264, від 22.09.2022 № 4066, від 19.11.2022 № 328, від 22.11.2022 № 331, від 01.12.2022 № 340 та пов`язана з їх винесенням невиплата грошового забезпечення позивача, та щодо не виплати позивачу грошового забезпечення на підставі наказу від 07.05.2023 № 127 про звільнення мають під собою різні підстави та правову природу виникнення, і підтверджуються різними доказами.

При цьому у позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування наявності підстав для об`єднання зазначених вимог в межах однієї позовної заяви, та в чому полягає їх пов`язаність між собою.

Суд зауважує, що об`єднання зазначених вимог в одній позовній заяві фактично є заявленням позивачем в межах одного провадження двох окремих спорів, які не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами.

Таким чином, позивачеві необхідно усунути зазначену невідповідність, визначивши позовні вимоги, які мають єдині підстави їх виникнення, та доказування яких спирається на однакові докази, або ж навести обґрунтовані пояснення, що свідчать про пов`язаність заявлених позовних вимог та доцільність їх розгляду в рамках одного провадження.

Крім того, суд зазначає, що під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

За результатом аналізу адміністративного позову суд роз`яснює позивачу, що зміст позову це частина позову, яка, з одного боку, відображає вид судового захисту, а саме звернену до суду вимогу позивача щодо застосування конкретних способів захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права; відповідно до змісту позовних вимог встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. З іншого боку, зміст позовних вимог складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, щодо яких суд повинен ухвалити рішення.

Суд наголошує, що зміст позовних вимог - це певна форма захисту, права, свободи чи інтересу, яку просить позивач від суду. По суті, це повинно бути відображено в прохальній частині позовної заяви. Зокрема, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Відповідно позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстави позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, в яких встановлюється спосіб ліквідації правопорушення, вчиненого суб`єктом владних повноважень та іншими особами, в передбачених законом випадках, а підстава позову - це ті обставини (юридичні факти) і норми права, які у своїй сукупності дають право особі звернутись до суду з вимогами до іншої особи.

Як слідує з позовної заяви представником позивача в пункті третьому прохальної частини заявлена вимога у такого змісту: «визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення та всіх належних йому виплат з жовтня 2022 року по травень 2023 року у військовій частині НОМЕР_2 ».

В пункті четвертому позовних вимог представник позивача просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти в сумі, у якій не було здійснено виплати позивачу на підставі перелічених вище наказів командира військової частини НОМЕР_2 , зокрема, грошове забезпечення та інших належним йому виплат за жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року, та … за період по 07 травня 2023 року.

При цьому представником позивача не визначено початку другого періоду, виплату за який вона просить здійснити по 07 травня 2023 року.

Отже, зміст позовних вимог викладений некоректно, позовна вимога, викладена в четвертому пункті позовних вимог не узгоджується із взаємопов`язаною з нею вимогою, викладеною в пункті четвертому позовних вимог.

Тобто позовні вимоги є неконкретизованими та викладеними формально.

Для усунення зазначених недоліків позивачу слід надати уточнену позовну заяву, приведену у відповідність до вимог статті 160 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, з встановленням представнику позивача строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 79, 80, 94, 160, 161, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Редіч Наталії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом 10-ми (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника):

- уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду (в частині позовних вимог про оскарження наказів) із зазначенням підстав для поновлення строку разом з відповідними належними доказами поважності причин такого пропуску.

Якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті позивачем у строк, встановлений судом, позовна заява буде повернута особі, яка її подала, та вважатиметься неподаною.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяО.В. Захарова