Справа № 560/11058/23
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

28 серпня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління ПФУ в Хмельницькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до педагогічного (спеціального) стажу її періодів роботи: з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Летичівському яслах-садку №20 та з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею №17, яка викладена у листі відповідача за №9559-9010/Б-03/8-2200/22 від 19.12.2022;

- зобов`язати відповідача зарахувати до педагогічного (спеціального) стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку №20 (Республіка Казахстан) та з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею №17 та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду, як одержувач пенсії за віком призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та має право на виплату грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV зазначеного Закону. Звертає увагу суду на те, що з метою реалізації такого права, звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про отримання допомоги, однак отримала відмову. Відмова пенсійного органу мотивована тим, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж (30 років), на посадах, що дають право на отримання зазначеної допомоги. Зокрема зазначено, що до такого стажу не зараховані періоди роботи з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку №20 (Республіка Казахстан), оскільки позивач не надав до пенсійного органу документів про перебування у відпустках без збереження заробітної плати, а також відсутні інформація про форму власності закладу (державна, комунальна); з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею №17, оскільки в трудовій книжці позивача відсутній запис про зміну назви посади «психолог» на посаду «практичний психолог». Позивач не погоджується з правомірністю відмови відповідача у зарахуванні до її спеціального стажу зазначених вище періодів роботи, та у призначенні і виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, внаслідок чого звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що 02.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо права на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV. У відповідь на заяву головне управління листом від 19.12.2022 №9559-9010/Б-03/8-2200/22 повідомило позивачку про відсутність підстав для перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (30 років). До спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги не зараховано періоди роботи: з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан), оскільки не додано документів про перебування у відпустках без збереження заробітної плати, а також відсутня інформація про форму власності закладу (державна, комунальна); з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про зміну назви посади «психолог» на посаду «практичний психолог». Враховуючи зазначене та те, що ОСОБА_1 не було подано інших документів для підтвердження спірних періодів роботи, підстав для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій немає. Зважаючи на викладене, посадові особи відповідача діяли у спосіб та у порядок, визначений чинним законодавством, а отже, позовні вимоги є не обґрунтованими.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.08.2023 суд витребував у ОСОБА_1 оригінал трудової книжки НОМЕР_1 від 20.08.1981, для огляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.08.1981 ОСОБА_1 у період з 29.08.1988 по 24.12.1993 працювала на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан), у період з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17.

Сторонами не заперечується факт того, що позивач з 01.09.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

02.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо права на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Відповідач розглянувши заяву ОСОБА_1 листом від 19.12.2022 №9559-9010/Б-03/8-2200/22 повідомив позивачку про відсутність підстав для перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (30 років). До спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги не зараховано періоди роботи: з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан), оскільки не додано документів про перебування у відпустках без збереження заробітної плати, а також відсутня інформація про форму власності закладу (державна, комунальна); з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про зміну назви посади «психолог» на посаду «практичний психолог».

Позивачка, вважаючи порушеним своє право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі Порядок № 1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 установлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

А пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством посадах, й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 234/13835/17.

Суд встановив, що відповідач не виплатив позивачці грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, покликаючись на відсутність у неї необхідного 30-річного стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону 1788.

Так, до спеціального страхового стажу відповідач не зарахував позивачці періоди її роботи з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан), оскільки не додано документів про перебування у відпустках без збереження заробітної плати, а також відсутня інформація про форму власності закладу (державна, комунальна); з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про зміну назви посади «психолог» на посаду «практичний психолог».

Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Стосовно не зарахування позивачу до педагогічного стажу періоду роботи з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан), суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 20.08.1981 містить записи, зокрема:

- №09 «29.08.1988 про прийняття вихователем дитячого садку-ясла № 20 при військовій частині НОМЕР_2 »;

- №10 «27.11.1992 присвоєно другу кваліфікаційну категорію вихователя»;

- №11 «01.04.1993 дитячі ясла-садок №20 передано в підпорядкування Ленінського міського управління освіти»;

- №12 «01.10.1993 присвоєно першу кваліфікаційну категорію вихователя»;

- №13 «24.12.1993 звільнена за власним бажанням… .» .

Разом з тим, наведений період роботи не було зараховано відповідачем до педагогічного стажу роботи позивача.

Матеріали справи не містять обґрунтування та доказів, що підтверджують законність рішення відповідача щодо не врахування оскаржуваного періоду роботи позивача.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1981, яка підтверджує факт роботи позивача за не зарахований період, а також із урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів та проведення перевірок за наданими для призначення пенсії документами, відповідачем безпідставно не зараховано період її роботи з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан) на підставі записів її трудової книжки.

Щодо не зарахування позивачу до педагогічного стажу періоду роботи з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17 з огляду на відсутність в трудовій книжці запису про зміну назви посади «психолог» на посаду «практичний психолог», суд зазначає наступне.

Так, відповідно до приписів Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, передбачена посада практичного психолога дошкільного навчального закладу всіх типів.

Тобто, вказаний Перелік №909 не передбачає посаду психолога.

Водночас, листом Міністерства освіти і науки України № 1/9-193 від 18 травня 2001 року роз`яснено, що статтею 21 Закону України "Про освіту" визначено, що за своїм статусом практичні психологи належать до педагогічних працівників. До стажу педагогічної роботи зараховується час роботи на посадах, передбачених Переліком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, посада "Практичний психолог" включена до даного переліку. Однак, до затвердження "Положення про психологічну службу в системі освіти" (наказ МОУ від 01 липня 1993 року № 230) вона мала назву "психолог".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" посаду "практичний психолог" включено до посад педагогічних працівників.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, робота на посаді практичний психолог віднесена до розділу "Освіта".

Враховуючи викладене, судом встановлено, що посади психолог та практичний психолог є тотожними.

В даному випадку маються дві різні назви однієї за функціями посади. Праця психолога регламентується тими ж нормативними актами, що і практичного психолога.

Отже, враховуючи, що посадові обов`язки "психолога" - "практичного психолога" навчальних закладів і установ освіти не змінювались, фактично посадові обов`язки, які виконувались позивачем на посаді психолога ідентичні посадовим обов`язкам практичного психолога, а тому, запис у трудовій книжці позивача "психолог" є підставою для зарахування до стажу педагогічної роботи практичного психолога.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного стажу роботи з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17 до педагогічного стажу, що надає право на призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Так, Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18.06.2007 року №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 52 та 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду.

На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім того, як зазначалося вище, статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить також Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, згідно п. 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.08.1981 ОСОБА_1 , зокрема:

- у період з 29.08.1988 по 24.12.1993 працювала на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан),

- у період з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17.

Отже, стаж роботи позивача на вказаних посадах у закладах освіти має зараховуватись до педагогічного стажу у розумінні п. "е" ст. 55 Закону №1788-XII при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України питання щодо призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню), на підставі п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", навіть попри те, що зазначені посади прямо не передбачені затвердженим Переліком №909.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювала у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і має страховий стаж більш, ніж 30 років на таких посадах.

Отже, в силу приписів п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач має право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи повне задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1073,60 грн., сплата яких підтверджується фіскальним чеком від 11.05.2023, який міститься в матеріалах справи.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене листом Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 19.12.2022 №9559-9010/Б-03/8-2200/22, щодо відмови виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 , у зв`язку з не зарахуванням до спеціального (педагогічного) стажу періоду роботи з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан), з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу, з 29.08.1988 по 24.12.1993 на посаді вихователя в Ленінському яслах-садку № 20 (Республіка Казахстан), з 01.09.1996 по 22.09.2002 на посаді психолога Хмельницької школи-ліцею № 17.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29001 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя І.І. Тарновецький