Справа № 280/4368/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року Справа № 280/4368/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (вул. Добролюбова, буд.14, м. Запоріжжя, 69006) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Відділу охорони культурної спадщини Запорізької міської ради (вул. Зелінського, буд.3, м. Запоріжжя, 69126; )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (далі прокурор) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Відділу охорони культурної спадщини Запорізької міської ради (далі позивач, Відділ охорони культурної спадщини ЗМР) до ОСОБА_1 (далі відповідач 1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі відповідач 2, ОСОБА_2 ), в якій позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укласти з Відділом охорони культурної спадщини ЗМР охоронний договір на частину пам`ятки культурної спадщини за категорією місцевого значення (охоронний номер 4467/16-Зп) - нежитлове приміщення № 145, площею 334,9 кв.м, розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 1), на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області при виконанні повноважень, визначених в ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), встановлено порушення інтересів держави під час охорони культурної спадщини. Наказом Міністерства культури України від 03.03.2017 за №154 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення занесено декілька об`єктів культурної спадщини Запорізької області, до яких, зокрема, віднесено пам`ятку містобудування та архітектури будинок житловий (квартал 22), датований 1949 роком, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (охоронний номер 4467/16-Зп). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав, частина житлового будинку АДРЕСА_3 , який є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення, а саме нежитлове приміщення №145, розташоване на першому поверсі вказаного будинку, літ. А-5 (реєстраційний номер 1), загальною площею 334,9 кв.м., з 2017 року перебуває у спільній частковій власності відповідачів. Разом з тим, в супереч імперативних норм Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року № 1805-III (далі Закон № 1805-III), охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини на вказану частину пам`ятки до теперішнього часу (понад 5 років) відповідачами не укладено. Таким чином відповідачі понад 5 років, будучи власниками частини пам`ятки культурної спадщини, на якій півтора роки розміщено охоронну дошку, ігноруючи законодавчо закріплений місячний строк на укладення охоронного договору на цей об`єкт, так і не звернулися до відповідного органу охорони культурної спадщини з цього питання. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відділ охорони культурної спадщини ЗМР позицію по справі не висловив, ухвала про відкриття провадження у справі від 26.06.2023 направлена на адресу позивача та отримана уповноваженим представником 29.06.2023. Докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу позивача долучено прокурором до позову.

На зареєстровану адресу місця проживання відповідача 1 судом направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 26.06.2023, яка отримана 24.07.2023, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи. Докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача 1 долучено прокурором до позову.

На зареєстровану адресу місця проживання відповідача 2 судом направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 26.06.2023, яка повернулась за зворотною адресою з причин за закінченням терміну зберігання . Докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача 2 долучено прокурором до позову.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з пунктами 99, 116, 117, 119 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270) рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17, від 13.10.2021 у справі №340/4259/20, від 24.11.2021 у справі №280/228/20, від 29.08.2022 у справі № 522/3598/16-а тощо.

Протягом строків, визначених частиною 1 статті 261 КАС України, відповідачі відзиви не подали, про причини неподання суд не повідомили.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд вирішив справу за наявними матеріалами.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Відповідно до наказу Міністерства культури України від 03.03.2017 за №154 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення віднесено пам`ятку містобудування та архітектури будинок житловий (квартал 22), датований 1949 роком, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (охоронний номер 4467/16-Зп) (а.с.25-35).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №330657273 від 28.04.2023, нежитлове приміщення №145, першого поверху (літ.А-5) загальною площею 334,9 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 (розмір частки 49/100) та ОСОБА_3 (розмір частки 51/100) на підставі договорів купівлі-продажу від 07.11.2017 №2019 та від 23.08.2017 №1504 відповідно (а.с.83-93).

Дніпровською окружною прокуратурою на адресу Відділу охорони культурної спадщини ЗМР 18.04.2023 направлено лист за вих.№ 53-96-2644вих23 щодо надання інформації про наявність/відсутність укладеного охоронного договору на нежитлове приміщення № 145 в будинку АДРЕСА_3 , яке на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , надходження від них до органу пропозиції щодо укладення охоронного договору та вжиття заходів судово-претензійного характеру щодо укладення охоронного договору відділом безпосередньо (а.с.111-113).

Згідно з відповіддю Відділу охорони культурної спадщини ЗМР від 21.04.2023 за №169/01-39, пропозиції щодо укладення охоронного договору на частину пам`ятки архітектури та місцевого значення, а саме: на нежитлове приміщення 145, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , не надходили, охоронний договір не укладено. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не повідомлялися Відділом про необхідність укладення охоронного договору. Заходи судово-претензійного характеру щодо укладення охоронних договорів Відділом не вживалися. Укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення та її частини за адресою АДРЕСА_3 , заплановано здійснити протягом 2023 року (а.с.114).

Крім того, на запит Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області від 12.05.2023 № 53-96- 3309вих2 Відділом охорони культурної спадщини ЗМР надана відповідь від 19.05.2023 № 211/01-39, за змістом якої станом на 17.05.2023 охоронний договір на частину пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення, а саме приміщення № 145 в буд. АДРЕСА_3 , не укладений. Інформація щодо власників нежитлового приміщення № 145 стала відома Відділу із листа окружної прокуратури від 18.04.2023 № 53-96-2644вих23. Власники/орендарі чи їх представники не зверталися до Відділу із пропозиціями щодо укладення охоронного договору на приміщення №145 по АДРЕСА_3 . Заходи судово-претензійного характеру щодо укладення охоронного договору на частину пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення «Будинок житловий» за адресою : АДРЕСА_3 , не вживались, у зв`язку з відсутністю асигнувань на 2023 рік на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Запорізького окружного адміністративного суду (а.с.115-121).

Невжиття Відділом охорони культурної спадщини ЗМР заходів щодо укладення охоронного договору на частину пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення «Будинок житловий» за адресою: АДРЕСА_3 , слугувало підставою для звернення прокурора до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон № 1805-ІІІ.

За Преамбулою цього Закону об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону №1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - це об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Охорона культурної спадщини - це система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

За змістом пункту 17 частини 1 статті 6 Закону № 1805-ІІІ до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.

За змістом частин 1, 3 та 4 статті 23 Закону № 1805-ІІІ усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору (ч. 1 ст. 24 Закону № 1805-ІІІ).

Статтею 25 Закону № 1805-ІІІ визначено, що надання об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками, в користування юридичним та фізичним особам з науковою, культурно-освітньою, туристичною та іншою метою здійснюється з дотриманням встановлених цим Законом вимог. Юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов`язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечити збереженість пам`яток на землях, якими вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні договори.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що об`єкти культурної спадщини охороняються законом навіть при відсутності належним чином укладеного охоронного договору. В той же час, охоронний договір встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

Пунктом 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (далі - Порядок № 1768) передбачено, що, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

При цьому охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована (п. 1 Порядку №1768).

Водночас, у пункті 5 Порядку № 1768 зазначено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Таким чином, з аналізу положень Закону №1805-ІІІ та Порядку №1768 слідує, що юридичні або фізичні особи, у власності яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи. Тобто, обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, і саме власник повинен бути його ініціатором.

Такий самий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2018 року у справі №826/4605/16, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №806/1536/18 та у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 826/25854/15.

Так, Верховний Суд в постанові від 23.12.19 у справі № 806/1536/18 вказав, що охоронний договір за своєю правовою природою є адміністративним договором. Наразі охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону № 1805-ІІІ. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму. Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.

Як встановлено судом, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з 23.08.2017 та 07.11.2017 відповідачі є власниками частини пам`ятки культурної спадщини місцевого значення, а саме нежитлового приміщення №145, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , охоронний номер 4467/16-Зп, загальною площею 334,9 кв.м, розташованого на першому поверсі вказаної будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Вказана пам`ятка архітектури занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України під назвою будинок житловий (квартал 22) як пам`ятка містобудування,архітектури та присвоєно охоронний номер № 4467/16-Зп. (наказ Міністерства культури та інформаційної політики № 154 від 03.03.2017).

Зазначені обставини показали, що вказана будівля має статус об`єкту культурної спадщини в силу вимог Закону №1805-III.

Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 17.12.2008 №482 (з доповненнями, внесеними розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 10.08.2009 №263) Управління містобудування та архітектури обласної державної адміністрації визначено уповноваженим органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини в частині пам`яток архітектури та містобудування (а.с.36-37).

Відповідно до наказу Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації від 12.12.2022 №25-о (зі змінами), Відділу охорони культурної спадщини ЗМР делеговано повноваження у сфері охорони культурної спадщини, а саме: укладення охоронних договорів на пам`ятки архітектури та містобудування, які знаходяться на території м.Запоріжжя. (а.с.38-43).

У зв`язку з цим належним суб`єктом владних повноважень, який мав укласти охоронний договір, є Відділ охорони культурної спадщини ЗМР.

При цьому, з часу набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на частину вищевказаної пам`ятки культурної спадщини будь-які дієві заходи, які б у повній мірі забезпечили виконання вимог чинного законодавства, збереження та відновлення пам`ятки культурної спадщини місцевого значення, зокрема шляхом пред`явлення позову зобов`язального характеру, Відділом охорони культурної спадщини ЗМР не вживались, що вказує на бездіяльність уповноваженого органу.

Суд зазначає, що всупереч імперативних приписів Закону № 1805-ІІІ відповідачі не виконали свого обов`язку з укладення охоронних договорів з органом охорони культурної спадщини на вказану вище пам`ятку архітектури, починаючи з моменту набуття права власності і до часу розгляду судом цієї справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. З Конституції України); для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

У постанові від 15.07.2019 у справі № 420/5625/18 Верховний Суд дійшов висновку, що під судовим захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Право суспільства на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, гарантоване статтею 54 Конституції України.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону №1697-VII, передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Частиною 4 ст. 53 КАС України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

У даному спорі приватне право (інтерес) відповідачів протиставляється публічному інтересу, який виражається у збереженні та охороні історико-культурної спадщини.

Відтак, забезпечення справедливого балансу приватного та публічного інтересів у даній справі полягає у необхідності дотримання відповідачами вимог законодавства про охорону культурної спадщини, визначених, зокрема, Законом №1805-ІІІ.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 826/12524/18.

У спірних правовідносинах бездіяльність відповідачів порушує інтереси держави, оскільки не вживаються передбачені законом заходи для збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення.

Отже, державний інтерес у цій справі полягає у зупиненні порушень відповідачами законодавства щодо охорони культурної спадщини шляхом спонукання до укладення ними охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини з метою встановлення режиму використання пам`ятки та відповідальності відповідачів за порушення такого режиму.

Зважаючи на викладені обставини, а також на те, що допущене відповідачами порушення у вигляді не укладення охоронного договору є триваючим, на теперішній час відповідачі зобов`язані укласти з Відділом охорони культурної спадщини ЗМР охоронний договір на частину пам`ятки культурної спадщини за категорією місцевого значення (охоронний номер 4467/16-Зп) - нежитлове приміщення № 145, загальною площею 334,9 кв.м, розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 1), на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів понесення суб`єктом владних повноважень судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укласти з Відділом охорони культурної спадщини Запорізької міської ради охоронний договір на частину пам`ятки культурної спадщини за категорією місцевого значення (охоронний номер 4467/16-Зп) - нежитлове приміщення № 145, площею 334,9 кв.м, розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 1), на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 «Про затвердження Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини».

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Прокурор - Заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області місцезнаходження, вул. Добролюбова, буд.14, м.Запоріжжя, 69006;

Позивач - Відділ охорони культурної спадщини Запорізької міської ради місцезнаходження, вул. Зелінського, буд.3, м. Запоріжжя, 69126; ;

Відповідач 1 - ОСОБА_1 місце проживання, АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач 2 - ОСОБА_2 місце проживання, АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 25.08.2023.

Суддя М.О. Семененко