Справа № 480/410/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2023 року Справа № 480/410/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/410/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 12.12.2022 відповідно до вимог статті 26 Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
2. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 призначення пенсії, врахувавши періоди стажу відповідно до вимог статті 26 Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» навчання в Сумському кооперативному професійно-технічному училищі Сумської облспоживспілки зі вересня 1979 р. по 5 липня 1980 р. і періоди стажу -роботи в Ямненському Сільпо з 1 липня 1980 року по 27 квітня 1981 року.
Свої вимоги мотивує тим, що за доданими документами (копіями довідок, листом архівного відділу, письмовими свідченнями) до її страхового стажу протиправно не зараховано періоди навчання в Сумському кооперативному професійно-технічному училищі Сумської облспоживспілки з 01 вересня 1979р. по 5 липня 1980р. і періоди роботи в Ямненському Сільпо з липня 1980 року по 27 квітня 1981 року.
31.01.2023 р. до суду надійшов відзив (а.с.25-26), в якому представник відповідача ГУ ПФУ в Харківській області заперечує проти задоволення позову та зазначає, що на підставі наданих документів та ,враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 0 місяців 15 днів замість необхідного не менше 29 років, як це передбачено ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058), тому було прийнято правомірне рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Ухвалою від 12.06.2023р. у задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Харківській області про залучення співвідповідача відмовлено, оскільки ГУ ПФУ в Сумській області вже є відповідачем в цій справі.
Від ГУ ПФУ в Сумській області відзиву на позовну заяву не надходило.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, годувальник, ОСОБА_2 , 1958 року народження (а.с.60).
Згідно з довідкою, виданою Ямненським старостинським округом Велико-Писарівської селищної ради Сумської області №791 від 23.12.2000 року, ОСОБА_1 проживала, вела спільне господарство та перебувала на утриманні свого чоловіча ОСОБА_2 , 1958р.н. по день його смерті в АДРЕСА_1 (а.с.9).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05.12.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с.6, зворотній бік).
Після реєстрації звернення (заяви) ОСОБА_1 в управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.12.2022 року №02 було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки підставі наданих документів та, враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 0 місяців 15 днів замість необхідного не менше 29 років, як це передбачено ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058) (а.с.7).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, зазначеного у частині 2 ст. 32 цього Закону: після досягнення пенсійного віку - 15 років стажу.

Право на призначення пенсії у разі втрати годувальника мають чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії після досягнення віку 60 років - 15 років стажу.

Страховий стаж особи та/або померлого годувальника становить 30 років 05 місяців 09 днів.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються дружина (чоловік), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 29 років з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Із наданих документів та, враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 0 місяців 15 днів замість необхідного не менше 29 років, як це передбачено ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

При цьому, щодо посилання позивача на те, що за доданими документами (копіями довідок, листом архівного відділу, письмовими свідченнями) до її страхового стажу протиправно не зараховано періоди навчання в Сумському кооперативному професійно-технічному училищі Сумської облспоживспілки із 01 вересня 1979р. по 5 липня 1980р. і періоди роботи в Ямненському Сільпо з липня 1980 року по 27 квітня 1981 року, суд вважає необхідним відмітити, що, як вбачається із розписки-повідомлення (а.с.6), разом із заявою подавалися документи - архівна довідка від 29.06.2022 №243/06-50, видана Архівним відділом Охтирської РДА, із зазначенням про те, що у документах архівного фонду колгоспу ім. «XXII партз`їзду КПРС» Ямненської сільради колгосп було реформовано в 1992р. КСП агрофірма «Ямне», в 1995р. в АПТЗТ «Ямне», архівна довідка від 29.06.2022 №244/06-50, видана Архівним відділом Охтирської РДА, із зазначенням про те, що рішенням загально-звітних зборів 6.02.1993р. бригада №1 села Спірне Ямненської сільської ради була відокремлена від КСП «Ямне» і КСП було назване «Маяк». В 1995 році реформоване в АПТЗТ «Маяк». В 1999 році перейменовано с КСП «Маяк» (а.с.11-12).

Також до заяви про призначення пенсії позивачем подавалася уточнююча довідка №311, видана Ямненським округом Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області 28.06.2022р., в тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно працювала в КСП «Маяк», з лютого 1993 року до березня 2005 року (а.с.14).

У матеріалах пенсійної справи наявна уточнююча довідка №310, видана Ямненським округом Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області 28.06.2022р., в тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно працювала в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС, реорганізованому в КСП «Ямне» з квітня до серпня 1982 року та з липня 1985 року до січня 1993 року (а.с.75).

Отже, вказані вище документи підтверджують факт зміни назви організації та факт роботи позивача в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС, реорганізованому в КСП «Ямне», з квітня до серпня 1982 року та з липня 1985 року до січня 1993 року та факт її роботи в КСП «Маяк» з лютого 1993 року до березня 2005 року, а не в з липня 1980 року по 27 квітня 1981 року, як просить ОСОБА_1 у позові.

При цьому, суд звертає увагу, що із розписки-повідомлення не вбачається, що до переліку документів, доданих нею до заяви про призначення пенсії, до органу ПФУ, було подано лист від 15.09.2022р. №344/06-50, виданий Архівним відділом Охтирської РДА, із зазначенням про те, що видати довідку про стаж роботи ОСОБА_1 у Ямненському сільпо з липня 1980р. по 27 квітня 1981 року немає можливості у зв`язку з тим, що документи вищевказаного підприємства на зберігання до архіву не надходили (а.с.13).

Крім того, у вказаному переліку відсутні копії письмових свідчень ОСОБА_3 , проживаючої с.Копійки Охтирського району; письмові свідчення ОСОБА_4 , проживаючої АДРЕСА_2 ; письмові свідчення ОСОБА_5 , проживаючої АДРЕСА_3 (а.с.15-17), покази яких, на думку позивача, повинні бути враховані під час вирішення питання щодо зарахування до її страхового стажу періоду роботи в Ямненському Сільпо з липня 1980 року по 27 квітня 1981 року.

Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Згідно із пунктом 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 Порядку № 22-1).

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 зазначеного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише в разі її відсутності, відсутності в трудовій книжці відповідних записів або в разі якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу враховуються інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Тобто підтвердження трудового стажу на підставі показів свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

Проте, із матеріалів пенсійної справи не встановлено, що позивач зверталася до пенсійного органу з заявою, в якій просила встановити факт роботи позивача на зазначеному підприємстві шляхом допиту свідків, які знають позивача та працювали разом з ним, та подавала до органу ПФУ листа про те, що видати довідку про стаж її роботи у Ямненському сільпо з липня 1980р. по 27 квітня 1981 року немає можливості у зв`язку з тим, що документи вищевказаного підприємства на зберігання до архіву не надходили.

З аналізу наведених норм слідує, що для того, щоб показання свідків мали доказове значення, повинні бути документи про роботу свідків за той самий період часу, за який вони підтверджують роботу іншої особи, тобто порушенням цих норм буде повна відсутність таких документів.

Крім того, у наведеній нормі йдеться про те, що будь-які документи, а не тільки трудова книжка, дозволяють підтверджувати роботу свідків для врахування їх показань пенсійним органом.

Проте, із наданих до суду позивачем письмових пояснень свідків не слідує, що вони працювали у спірний період в Ямпенському сільпо разом із ОСОБА_1 , та документи про їх роботу відсутні.

При цьому, суд звертає увагу, що повноваження щодо допиту свідків та встановлення факту роботи особи, що звернулась за призначенням пенсії, на тому чи іншому підприємстві належить виключно до органів Пенсійного фонду України.

Більш того, до повноважень адміністративного суду, з огляду на принципи та завдання адміністративного судочинства, не належить встановлення юридичних фактів, у зв`язку з чим суд не може підміняти собою орган державної влади.

Тому у випадку надання ОСОБА_1 до органу ПФУ листа про те, що видати довідку про стаж її роботи у Ямненському сільпо з липня 1980р. по 27 квітня 1981 року немає можливості у зв`язку з тим, що документи вищевказаного підприємства на зберігання до архіву не надходили, відповідач повинен буде вжити належних заходів щодо перевірки спірного періоду роботи позивача у Ямненському сільпо на підставі наданих показань свідків.

Водночас, позивач не повинна нести відповідальність за неналежний документообіг, зокрема, за те, що після припинення роботи сільпо документація не була передана до архівної установи або ж не зберіглася.

Однак при цьому суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку із зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача та для призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, оскільки суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не була надана оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

За наведених обставин, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що в разі підтвердження спірного періоду роботи належними та допустимими доказами, позивач не позбавлена права звернутись до органу пенсійного фонду із відповідною заявою про зарахування стажу.

Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області здійснити ОСОБА_1 призначення пенсії, врахувавши період стажу відповідно до вимог статті 26 Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», навчання в Сумському кооперативному професійно-технічному училищі Сумської облспоживспілки з 01 вересня 1979 р. по 5 липня 1980 р., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 38 Закон України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10.02.1998 року час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Встановлено, що позивач в період з 01 вересня 1979р. до 05 липня 1980р. проходила навчання в Сумському кооперативному професійно-технічному училищі Сумської облспоживспілки (а.с.8). За результатами навчання позивачу присвоєно кваліфікацію «продавець продовольчих та промислових товарів», що підтверджується свідоцтвом №1654, виданим 05.07.1980р. (а.с.58).

При цьому, позивач закінчила навчання 05.07.1980 року, однак перший запис в її трудовій книжці (а.с.65) про роботу на Цукровому заводі ім. газети «Правда» на посаді «транспортувальник цукру по 2-му розряду на цукровому виробництві» датований 19.09.1982р, тобто більше ніж 3-х місяці після закінчення навчання, а тому період навчання позивача не підлягає зарахуванню до стажу роботи за набутою професією як передчасний, оскільки матеріалами пенсійної справи не підтверджено факт роботи позивача у період, що не перевищує трьох місяців між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відсутні підстави згідно зі ст.139 КАС України для стягнення на користь позивача сплаченого нею судового збору.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова