Справа № 480/5/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 р. Справа № 480/5/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.04.2023, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 04.04.23 у справі № 480/5/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невинесення наказів про нарахування та виплату ОСОБА_1 , починаючи з 30.03.2022 року та по час дії, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2022 року по 30.06.2022 року як такому, що ніс службу, розташованому в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка та безпосередньо приймав участь у бойових діях при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які не було нараховано та не виплачено, щомісяця, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2022 року і по 30.06.2022 року як такому, що ніс службу, розташованому в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка та безпосередньо приймав участь у бойових діях при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які не було нараховано та не виплачено, щомісяця на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» , Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 01.07.2022 року і до дати прийняття рішення судом першої інстанції по даній справі, як такому, що несе службу в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), пропорційно часу участі у таких діях та заходах, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, винагороди в розмірі 100 000 гривень;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 01.07.2022 року і до дати прийняття рішення судом першої інстанції по даній справі як такому, як такому що несе службу в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) пропорційно часу участі у таких діях та заходах, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, винагороди в розмірі 100 000 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , проте, всупереч приписам постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, не отримує додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2022 по день винесення судового рішення.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №480/5/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Позивач, ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 року у справі №480/5/23. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , а саме:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невинесення наказів про нарахування та виплату ОСОБА_1 , починаючи з 30.03.2022 року та по час дії, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2022 року по 30.06.2022 року як такому, що ніс службу, розташованому в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка та безпосередньо приймав участь у бойових діях при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які не було нараховано та не виплачено, щомісяця, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2022 року і по 30.06.2022 року як такому, що ніс службу, розташованому в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка та безпосередньо приймав участь у бойових діях при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які не було нараховано та не виплачено, щомісяця на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 01.07.2022 року і до дати прийняття рішення судом першої інстанції по даній справі, як такому, що несе службу в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), пропорційно часу участі у таких діях та заходах, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, винагороди в розмірі 100 000 гривень;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно, починаючи з 01.07.2022 року і до дати прийняття рішення судом першої інстанції по даній справі як такому, як такому що несе службу в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) пропорційно часу участі у таких діях та заходах, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, винагороди в розмірі 100 000 гривень.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що відповідач свідомо порушує законодавство, а суд першої інстанції не прийняв до уваги самої постанови Кабінету Міністрів України №168, так і права позивача, які ця постанова закріплює. Посилається на те, що очевидним є невиконанням доведених нормативних актів як командуванням, так і військовою частиною, не зрозуміло, яким саме чином вище командування доводить свої накази до командування установи. Зазначає, що відсутність обліку участі кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань є порушенням наказу Міністерства оборони України від 06.10.2020 року №363. Так, вказаний наказ затверджує інструкцію з ведення історичного формуляру, історичної довідки та журналу бойових дій. Зазначає, що відповідач повинен був вказувати, на підставі яких нормативних документів не ведеться облік бойових наказів, участі військової частини (підрозділу) та безпосередньо кожного бійця у виконанні бойових завдань. Стверджує, що розділом IV Інструкції визначено Порядок ведення журналу бойових дій та зазначено, що журнал бойових дій ведеться військових частинах (їх підрозділах), а також на кораблях 1-го, 2-го та 3-го рангів з моменту отримання наказу, директиви про залучення до ведення бойових дій до моменту завершення виконання завдань у районі бойових дій. Журналу бойових дій надається гриф обмеження доступу відповідно до відомостей, які містяться в ньому. Ведення журналу бойових дій здійснюється у довільній формі на підставі оперативних директив, бойових наказів, розпоряджень, зведень, бойових донесень тощо, а також усних розпоряджень старших начальників і командирів. Ведення журналу здійснюється посадовою особою, призначеною наказом командира військової частини. Зазначає, що у відповідача журнал бойових дій повинен був вестися з 24.02.2023 року і по сьогоднішній день. На переконання позивача, незважаючи на прямий обов`язок відповідача доводити законність та обґрунтованість ненарахування та невиплати позивачу додаткових винагород і обов`язку вести документарний облік його участі у бойових завданнях, саме позивач надавав суду першої інстанції письмові пояснення де вказував про ті бойові завдання, які він виконував.

Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скарги. Зазначає, що позивач проходив військову службу, але не брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримуванні збройної агресії в межах м. Суми - Сумської громади. Зазначає, що як встановлено судом та підтверджується довідкою про доходи від 24.02.2023 №154-Ф, командуванням Військової частини НОМЕР_1 здійснено виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., підпорядкованому особовому складу за березень 2022 року (за період з 30.03.2033 по 31.03.2022 - відповідно до наказу від 30.03.2022 №77 позивача зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ) та за сім діб квітня 2022 року. Стосовно права позивача на отримання додаткової щомісячної винагороди у 100 000 грн. розмірі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 з 01.07.22 і до дати прийняття рішення, суд першої інстанції правомірно зазначив, що таке право у наведений період роботи позивача не виникало, оскільки інформації щодо його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії та доказів на підтвердження цієї інформації позивачем не було надано. Відтак, підстав для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог щодо виплати позивачу додаткової винагороди у 100 000 грн. розмірі відсутні. Просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 року у справі №480/5/23 без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції факт проходження позивачем військової служби у складі Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 77 від 30.03.2022 рядового ОСОБА_1 вважати таким, що з 30.03.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 70).

Відповідно до довідки про доходи №154/Ф від 24.02.2023, зокрема, у березні 2022 року ОСОБА_1 отримав додаткову винагороду в сумі 1935,48 грн., у квітні - 46333,33 грн., у травні - 30000,00 грн., у червні - 34 516,13 грн., у липні - 30000,00 грн., у серпні - 43466,85 грн., у вересні 2022 року - 30000,00 грн., у період з жовтня 2022 року по січень 2023 року включно - по 30000,00 грн. щомісячно (а.с. 71).

Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не винесено накази про нарахування та виплату йому додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 за період ним зазначений, а також не нараховано і не виплачено йому додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. щомісячно за період ним зазначений, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для цього.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приймаючи рішення у даній справі погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції надає оцінку спірним правовідносинам, які виникли до звернення позивача до суду з цим позовом, а тому досліджуваний період служби позивача та її оплати обмежений судом датою подання позову у даній справі (по 02.01.2023), оскільки КАС України не передбачає можливості звернення з вимогами на майбутнє.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 була прийнята постанова №168 (далі по тексту - постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Відповідними постановами Кабінету Міністрів України до вказаної постанови №168 від 28.02.2022 були внесені відповідні зміни та доповнення.

Зі змісту постанови №168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн. додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

Таким чином, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №77 від 30.03.2022 рядового ОСОБА_1 вважати таким, що з 30.03.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.70).

При цьому, сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов, визначених постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Згідно довідки про доходи №154/Ф від 24.02.2023, зокрема, у березні 2022 року позивачем отримано (було нараховано йому) додаткову винагороду в сумі 1935,48 грн., у квітні - 46333,33 грн., у травні - 30000,00 грн., у червні - 34 516,13 грн., у липні - 30000,00 грн., у серпні - 43466,85 грн., у вересні 2022 року - 30000,00 грн., у період з жовтня 2022 року по січень 2023 року включно - по 30000,00 грн. щомісячно (а.с. 71).

Зі змісту доводів відповідача, зазначених у відзиві на позов, а також у відзиві на апеляційну скаргу вбачається, що згідно довідки про доходи від №154/Ф від 24.02.2023 командуванням Військової частини НОМЕР_1 здійснено виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. підпорядкованому особовому складу за березень 2022 року (за період з 30.03.2022 по 31.03.2022 - відповідно до наказу від 30.03.2022 №77 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) та за сім діб квітня 2022 року.

Позивач вважає, що наявність Сумської області у Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" згідно Питань деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, надає йому право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. щомісячно.

Проте, відповідно до облікових даних позивача, про які вказав відповідач, позивач виконував і виконує обов`язки військової служби в межах м. Суми - Сумської громади, яка згідно з Переліком територіальних громад, які розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №75, не є територіальними громадами, які розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Колегія суддів, аналізуючи зміну правових підходів законодавця до визнання умов набуття особою права на додаткову винагороду у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168, вважає, що словосполучення які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка стосується виключно такої категорії публічних службовців як особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Таким чином, право на отримання збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди позивач, як військовослужбовець Збройних Сил, набуває у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби позивач отримує додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 року було витребувано у відповідача підтверджуючі документи щодо фактично відпрацьованого часу позивача з 30.03.2022, зокрема, відомості про безпосередню його участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; копію наказу про прийняття позивача на військову службу; довідку з інформацією про суми та складові виплаченого грошового забезпечення позивача, починаючи з 30.03.2022,усі наявні документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (а.с.59).

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що позивач фактично в період з квітня 2022 року по теперішній час участі в бойових діях не приймав, бойові (спеціальні) завдання не виконував, надати підтверджуючі документи не представляється за можливе. Вказано, що інформація, яка міститься в Журналі бойових дій та бойових розпорядженнях підпадає під Перелік відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ 2017), затверджений наказом Генерального штабу ЗСУ від 22.11.2017 №408 (а.с. 69).

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій за спірний період.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у позовній заяві та апеляційній скарзі викладено хронологію змін у постанові №168, проте, жодним чином не зазначено, чим вказані зміни впливають на права та інтереси позивача. Підсумовуючи, представник позивача, з посиланням на постанову №168, зазначає про законне право позивача на отримання належних йому нарахувань та виплат відповідно до постанови №168 з посиланням на те, що позивач є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 .

Як вже зазначалося вище, сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов, визначених постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем приписів постанови Кабінету Міністрів України №168 та прав позивача у зв`язку з цим, не знайшли свого об`єктивного підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу, що в скарзі апелянтом не зазначається про наявність конкретних документів (бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій (вахтові журнали), журнал ведення оперативної обстановки, список особового складу, який залучався до виконання бойових (спеціальних завдань), бойове донесення, тощо), якими б підтверджувалося безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів та які б давали підстави для нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн. за спірний період та неможливості їх отримання позивачем. Не зазначає апелянт і про факти безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в період за який просить нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень щомісячно.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної організації роботи у Військовій частині НОМЕР_1 щодо документального підтвердження (в умовах воєнного стану), безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії та порушення у зв`язку з цим відомчих нормативних актів Міністерства оборони України, не підтверджуються матеріалами даної справи.

Одночасно, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо неправомірного перекладання судом першої інстанції тягаря доказування на позивача та порушення у зв`язку з цим приписів КАС України, оскільки з урахуванням приписів ч.1 ст.9, ч.1 ст.77, ч.2 ст.79 КАС України позивач не звільняється від обов`язку доведення обставин на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, у т.ч. шляхом подання відповідних доказів.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.79 КАС України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі №480/5/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко