Справа № 440/4785/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 р.Справа № 440/4785/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 р. (ухвалене суддею Канигіна Т.С.) по справі № 440/4785/21

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської обласної державно їадміністрації, третя особа Полтавська міська рада,

про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа: Полтавська міська рада, у якій просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду звернення позивача від 20.04.2021 р. № ФИ-12408006, поданого через Урядовий контактний центр; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення відповідача квартирою упродовж двох років з дня взяття його на квартирний облік згідно з п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу одноразової грошової компенсації в сумі 909720,00 грн на придбання однокімнатної квартири в разі ненадання квартири; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неперенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі звернення позивача від 20.04.2021 р. № ФИ-12408006, поданого через Урядовий контактний центр, до повноважень яких входить вирішення викладених у зверненні питань; зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача від 20.04.2021 р. № ФИ-12408006, поданого через Урядовий контактний центр, та вжити заходи реагування з урахуванням обставин, встановлених судом, та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; зобов`язати відповідача вирішити питання щодо забезпечення позивача квартирою упродовж двох років з дня взяття його на квартирний облік, згідно із п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язати відповідача надати позивачу одноразову грошову компенсацію в сумі 909720 грн. на придбання однокімнатної квартири в разі ненадання квартири; зобов`язати відповідача направити за належністю відповідному органу чи посадовій особі звернення позивача від 20.04.2021 р. № ФИ-12408006, поданого через Урядовий контактний центр, до повноважень яких входить вирішення викладених у зверненні питань.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 р., яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 р., провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа: Полтавська міська рада про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрито в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незабезпечення відповідача квартирою упродовж двох років з дня взяття його на квартирний облік, згідно п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу одноразової грошової компенсації в сумі 909720 грн. на придбання однокімнатної квартири в разі ненадання квартири; зобов`язання відповідача вирішити питання щодо забезпечення позивача квартирою упродовж двох років з дня взяття його на квартирний облік згідно з п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язання відповідача надати позивачу одноразову грошову компенсацію в сумі 909720 грн. на придбання однокімнатної квартири в разі ненадання квартири. Роз`яснено, що спір у зазначеній частині підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 22.06.2022 р. ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 р. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 р. у справі № 440/4785/21 скасовано та справу направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 р. та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про звернення громадян», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судове засідання учасники своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, позивач просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 20.04.2021 р. позивачем направлено через «Урядовий контактний центр» звернення до відповідача № ФИ-12408006, у якому повідомив, що з 2016 року перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради як особа з інвалідністю, яка відповідно до вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має бути забезпечена житлом упродовж двох років з дня взяття на обік, однак, станом на дату звернення ініціатор звернення житлом не забезпечений, що є порушенням його прав. У зв`язку з викладеними обставинами ОСОБА_1 просив провести службові перевірки по факту порушення його прав на отримання однокімнатної квартири та надати матеріали відповідних перевірок, а також вимагав надати грошову компенсацію в розмірі 909720 грн. на придбання однокімнатної квартири у разі її ненадання.

За результатами розгляду вищевказаного звернення позивача, 21.04.2021 р. КБУ "Обласний контактний центр" ПОР, попередньо опрацьовано та уповноваженою особою перенаправлено за належністю до виконавчого комітету Полтавської міської ради, про що до Єдиної бази звернень Національної системи опрацювання звернень внесено відповідний запис.

Звернення позивача розглянуто виконавчим комітетом Полтавської міської ради та листом № Ф04.1.1-11/3829-448 від 05.05.2021 р. позивача повідомлено, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 78 від 05.05.2016 р. позивач взятий на квартирний облік при виконавчому комітеті Полтавської міської ради складом сім`ї 1 особа та відповідно до пп. 2 п. 32 Правил вважається у загальній черзі з 10.03.2010 р. та включений до списків учасників бойових дій, учасників війни, де значиться під № 98 та поліцейських, де значиться під № 125. У список осіб з інвалідністю внаслідок війни занесений 03.11.2016 р., де на даний час значиться під № 55.

Позивач, вважаючи, що відповідачем при розгляді звернення допущено протиправну бездіяльність, звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно із п. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до статті 31 Житлового кодексу Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 34 Житлового кодексу Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин), потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Житлового кодексу Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин), облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно із ст. 38 Житлового кодексу Української РСР(чинний на час виникнення спірних правовідносин), порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ст. 39 Житлового кодексу Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин), громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Житлового кодексу Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин), громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 42 Житлового кодексу Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин), жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Статтею 43 Житлового кодексу Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин) встанволено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються така пільга: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, регулюється Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470 (в подальшому Правила № 470).

Згідно із п. 36 Правил № 470 виконавчі комітети місцевих рад, підприємства, установи, організації щороку визначають кількість новозбудованої і вивільнюваної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам поза чергою, у першу чергу і в порядку загальної черги.

Відповідно до п. 1 п. 39 Правил, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, які мають право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Тобто, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень чинним законодавством не встановлено.

Судовим розглядом встановлено, що листом Виконавчого комітету Полтавської міської ради № Ф04.1.1-11/3829-448 від 05.05.2021 р. позивачу повідомлено, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 р. № 78 позивач взятий на квартирний облік при виконавчому комітеті Полтавської міської ради складом сім`ї 1 особа та відповідно до пп. 2 п. 32 Правил вважається у загальній черзі з 10.03.2010 р. та включений до списків учасників бойових дій, учасників війни, де значиться під № 98, та поліцейських, де значиться під № 125. У список осіб з інвалідністю внаслідок війни занесений 03.11.2016 р., де на теперішній час значиться під № 55.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки попереду позивача у пільгових списках на отримання житла перебувають особи (сім`ї), які раніше взяті на квартирний облік, раніше включені у відповідний пільговий список і користуються рівними між собою правами, то розгляд питання поліпшення житлових умов позивача є передчасним, так як вказані дії призведуть до порушення прав інших осіб, які мають рівні з позивачем права на поліпшення житлових умов та були взяті на квартирний облік, включені у пільговий список раніше ОСОБА_1 .

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем не надано обґрунтованої відповіді за його зверненнями, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа: Полтавська міська рада про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та надано оцінку позовним вимогам щодо розгляду звернень позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 р. по справі № 440/4785/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 28.08.2023 року