Справа № 520/15855/23
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 р. Справа № 520/15855/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. за запитами позивача від 25, 27 квітня та 16 травня 2023 року; зобов`язати Міністра юстиції України Малюську Д.Л. надати відповіді на запити позивача від 25, 27 квітня та 16 травня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним засобами електронного зв`язку направлено на електронну адресу відповідача запити на отримання інформації від 25.04.2023, від 27.04.2023, від 16.05.2023, в межах Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про захист персональних даних", відповідь на які ним не отримано. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, запропоновано відповідачу надати відзиви на позов.

Представником відповідача надіслано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що позивач звернувся до Міністра юстиції Малюськи Д.Л. із запитами від 25.04.2023, від 27.04.2023, від 16.05.2023, які зареєстровані в юстиції 26.07.2023 за №ПІ-М-3010, 25.07.2023 за №ПІ-М-3002, та відповідно 26.07.2023 за №ПІ-М-3012. На вказані запити відповідачем 01.08.2023 надано відповідь в порядку і на підставі Закону України "Про звернення громадян". Відповідач наполягав на тому, що з боку суб`єкта владних повноважень відсутня протиправна бездіяльність у відношенні до позивача, оскільки відповідь на його запити надана в строки та у спосіб визначений діючим законодавством України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 25 квітня 2023 року позивачем направлено на електронну адресу відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) запит на отримання інформації, в якому останній просив надати інформацію, а саме:

- надати інформацію про вжиті заходи у ВП №61591386 до боржника, тобто Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, який відмовляється виконувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 по справі № 520/14348/19 з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі №520/14348/19;

- надати інформацію чому начальником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_2 проігноровано запит ОСОБА_1 від 22.04.2023 та в порушення вимог частини третьої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" одночасно не повідомлено ОСОБА_1 , як запитувача, розпорядником інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, котрий зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику;

- надати інформацію чому, починаючи від 05.10.2022, тобто протягом семи місяців, у виконавчому провадженні №61591386 відсутня постанова виконавця про відновлення провадження, яка повинна бути складена не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Крім того, позивачем 27 квітня 2023 року надіслано відповідачу на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) запит на отримання інформації, в якому останній просив надати інформацію, а саме:

- надати інформацію про вжиті заходи у виконавчому провадженні №33729516 за виконавчим листом №2002/2-а-464/11, виданому 30.07.2012 Барвінківським судом Харківської області, до боржників, тобто Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної Державної адміністрації Харківської області та Міністерства соціальної політики України;

- надати копію постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Шкаревської Ю.Ю. від 03.08.2012 про відкриття виконавчого провадження №33729516;

- надати інформацію чому начальник Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_3 допускає порушення вимог статей 32, 40 Конституції України, Законів України "Про звернення громадян", "Про захист персональних даних", "Про доступ до публічної інформації", "Про виконавче провадження" в частині прав ОСОБА_1 , як стягувача.

16 травня 2023 року позивачем направлено на електронну адресу відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) запит на отримання інформації, в якому останній просив надати інформацію, а саме:

- надати інформацію за запитом ОСОБА_1 від 25.04.2023, а саме: про вжиті заходи у ВП №61591386 до боржника, тобто Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, який відмовляється виконувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 по справі №520/14348/19 з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі №520/14348/19;

- надати інформацію чому начальником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_2 проігноровано запит ОСОБА_1 від 22.04.2023 та в порушення вимог частини третьої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" одночасно не повідомлено ОСОБА_1 , як запитувача, розпорядником інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, котрий зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику;

- надати інформацію чому, починаючи від 05.10.2022, тобто протягом семи місяців, у виконавчому провадженні №61591386 відсутня постанова виконавця про відновлення провадження, яка повинна бути не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення;

- надати інформацію щодо листа в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагорної К. від 15.03.2023 №14172, який надісланий на електронну пошту ОСОБА_1 15.05.2023, тобто два місяці тому.

Позивач не отримавши відповіді на свої запити, вбачаючи в зазначеному протиправну бездіяльність відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI.

Положеннями статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Термін "публічна інформація" є ключовою категорією Закону України "Про доступ до публічної інформації", що визначає механізм доступу саме до публічної інформації.

Важливою ознакою публічної інформації є її попередня фіксація. З цього виходить, що закон регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію. Ця характеристика дозволяє відрізнити інформаційний запит від звернення, яке вимагає створення інформації.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що основними ознаками публічної інформації є: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 25.06.2019 року у справі № 9901/925/18.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

З матеріалів справи вбачається, що подані позивачем запити звернуто на надання інформації, зокрема щодо виконавчих проваджень №61591386 та №33729516, що, у свою чергу, не охоплюється регулюванням Закону України "Про доступ до публічної інформації".

З аналізу вищевикладених норм права слідує, що інформація про виконавче провадження не являється публічною інформацією, оскільки така інформацію не відповідає її критеріям, зокрема відкритості, оскільки вона може бути надана лише сторонам виконавчого провадження та їх представникам.

Таким чином, суд доходить висновку, що запитувана у спірних правовідносинах інформація не є публічною в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Поряд із тим, законодавець положеннями ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" наділив відповідача, як розпорядника інформації правом відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Як свідчать матеріали справи, відповідач вказаним вище правом не скористався.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів урегульовано нормами Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Отже, вказаний запит фактично відповідає ознакам звернення громадянина та, відповідно, має розглядатись згідно з приписами Закону України "Про звернення громадян".

Таким чином, спірні правовідносини регулюються Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Натомість, відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на той факт, що права позивача не є порушеними, оскільки останнім 01.08.2023 надано відповідь на запити позивача від 25.04.2023, від 27.04.2023, від 16.05.2023 в межах норм Закону України "Про звернення громадян" та відповідно у строки визначені даним законом.

Зі змісту відзиву на позовну заяву судом вбачається, що відповідачем вказані письмові запити позивача зареєстровані 26.07.2023 за №ПІ-М-3010 (запит від 25.04.2023), 25.07.2023 за №ПІ-М-3002 (запит від 27.04.2023) та 26.07.2023 за №ПІ-М-3012 (запит від 16.05.2023).

Відповідно до п. 10 розділу II Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 лютого 2017 року № 388/5 вбачається, що реєстрація звернень громадян у Мін`юсті здійснюється у день їх надходження.

Пунктом 14 розділу II Порядку №388/5 визначено, що реєстрація письмових (електронних) звернень громадян у Мін`юсті чи органах і установах юстиції здійснюється за допомогою автоматизованої інформаційної системи документообігу.

Під час реєстрації звернень громадян засобами Системи створюється реєстраційно-контрольна картка, яка шляхом заповнення відповідних реквізитів забезпечує ідентифікацію конкретного документа, відображення процесу опрацювання відповідно до резолюції, здійснення контролю за дотриманням строків розгляду звернення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 №348 затверджено Інструкцію з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації.

Відповідно до п. 2 вказаної Інструкції усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження, а ті, що надійшли у неробочий день та час, - наступного після нього робочого дня на реєстраційно-контрольних картах, придатних для оброблення персональними комп`ютерами (додаток №1), або в журналах (додаток №2). Конверти (вирізки з них) зберігаються разом з пропозицією, заявою, скаргою. Облік особистого прийому громадян ведеться на картках, у журналах (додаток N 3) або за допомогою електронно-обчислювальної техніки. За відсутності в організації системи електронного документообігу письмове звернення, отримане за допомогою Інтернету, засобів електронного зв`язку (електронне звернення), перед реєстрацією роздруковується на папері.

Електронне звернення приймається на визначену електронну адресу або шляхом заповнення електронної форми, яка розміщується на офіційному веб-сайті організації.

Датою подання електронного звернення є дата надходження звернення на визначену електронну адресу або дата заповнення електронної форми та її відправлення. Якщо електронне звернення надійшло на визначену електронну адресу у неробочий день та час, то датою подання електронного звернення вважається наступний після нього робочий день.

Розміщена на офіційному веб-сайті організації електронна форма повинна мати графи для зазначення громадянином свого прізвища, імені, по батькові, місця проживання, електронної поштової адреси (відомостей про інші засоби зв`язку з ним), викладення суті порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги, дати подання звернення.

Суд зазначає, що запити позивача датовані 25.04.2023, 27.04.2023 та 16.05.2023, жоден з цих днів не був неробочим або вихідним, а тому вказані запити повинні реєструватися в Міністерстві юстиції в день їх надходження, що відповідачем в порушення вказаних вище Порядку та Інструкції зроблено не було.

Між тим, обставин неможливості їх реєстрації днем надходження також суду не зазначено, як і правомірність та доцільність їх реєстрації саме 26 та 27 липня 2023 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість твердження відповідача про надання останнім відповіді на запити позивача вчасно, тобто в межах строків визначених ч.1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем відповіді на письмові запити позивача, датованої 01.08.2023.

Будь-яких доказів саме надіслання та/чи вручення відповіді на письмові запити позивача (фіскальний чек поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опис вкладення тощо), відповідач суду не надав, відповідно, не довів виконання свого обов`язку надання відповіді на запит про надання інформації.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що не надавши позивачу відповіді на його запити, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, відтак, порушене право ОСОБА_1 на отримання відповіді підлягає захисту шляхом визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача надати відповіді на вищевказані запити, з урахуванням висновків суду.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 8 ч.1 ст. 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Так, для закриття провадження відповідно до вказаної норми необхідним є настання сукупності наступних обставин: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень чи після звернення позивача до суду з відповідним позовом, а також можливість повного відновлення законних прав та інтересів позивача внаслідок виправлення оскаржуваних порушень, без визнання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 800/369/17, зазначено, що у розумінні п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

Матеріалами справи встановлено, що позивач направив до відповідача засобами електронного зв`язку запити на отримання інформації від 25.04.2023, 27.04.2023, 16.05.2023.

Доказів надання позивачу відповіді на вказані запити матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, оскільки відповідачем на час розгляду справи не відновлено порушене право позивача, а саме ненадана вмотивована відповідь на його письмові запити.

Поряд із тим, суд наголошує, що наявна в матеріалах справи відповідь від 01.08.2023 не враховується судом як належний доказ, оскільки відсутні докази направлення та вручення останньої позивачу.

Тому, наразі наявні об`єктивні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для закриття провадження у цій справі відсутні, відтак вказане клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича щодо ненадання відповіді на запити ОСОБА_1 від 25, 27 квітня та 16 травня 2023 року.

Зобов`язати Міністра юстиції України Малюську Дениса Леонтійовича надати відповіді на запити ОСОБА_1 від 25, 27 квітня та 16 травня 2023 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.