Справа № 600/199/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/199/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

18.01.2023 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1706-8/35339 від 18.10.2022 щодо відмови y призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити призначення i виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у poзмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-l розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особі, страховий стаж якого перевищував 35 років, та відповідно, який дає йому право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 закону України «Про пенсійне страхування». Проте рішенням відповідача йому відмовлено у такій виплаті, оскільки на день досягнення ним пенсійного віку його спеціальний страховий стаж на посадах, передбачених постановою №909 складає 32 роки та 1 місяць 2 дні.

Вказані дії відповідача, позивач вважає протиправним, оскільки на його думку, період проходження ним військової служби повинен був враховуватись при обчисленні страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 закону України «Про пенсійне страхування».

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.01.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, не погоджуючись з позовними вимогами, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що у позивача відсутнє право на виплату грошової допомоги у відповідності до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», посилаючись при цьому на те, що у наданій позивачем довідці Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.09.2022 №2777 не зазначено заклад, в якому він проходив військову службу.

Вказувало, що розрахунок стажу здійснений згідно вимог чинного законодавства, а тому по відношенню позивача відсутні жодні протиправні дії пенсійного органу.

У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області також зазначило, що за принципом екстериторіальності заява про призначення грошової допомоги ОСОБА_1 була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 04.10.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення за №09 про відмову у призначенні грошової допомоги. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області додатково повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення листом від 18.10.2022 №2400-1706-8/35339.

Згідно доданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до відзиву рішення від 04.10.2022 №09, вбачається, що останнє прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Не погоджуючись із відзивом на позовну заяву, позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому посилаючись на ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Зазначено, що позивач в період з 27.03.1981 по 12.05.1981 працював на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Стриковець і був звільнений 12.05.1981 на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП УССР, у зв`язку із призовом до радянської армії на строкову військову службу.

Вказано, що оскільки позивач працював на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Стриковець, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №909 давала право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я і був звільнений з даної посади, у зв`язку із призовом на військову службу, то відповідач був зобов`язаний у відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зарахувати увесь час проходження військової строкової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Звернено увагу на те, що відповідач зарахував роботу позивача на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом у період з 27.03.1981 по 12.05.1981 до стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.03.2023 замінено неналежного відповідача у даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на належного Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Копію ухвали надіслано до електронного кабінету.

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи відповідачем по справі, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалось.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

27.09.2022 позивач звертався до органу Пенсійного фонду України із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особі, страховий стаж якого перевищував 35 років, та відповідно, який дає йому право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.10.2022 №09 відмовлено у задоволенні заяви позивача від 27.09.2022, у зв`язку із тим, що у наданій ОСОБА_1 до заяви довідці Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.09.2022 №2777 зазначено, що такий проходив строкову службу у військовій частині, а не працював на посаді санітарного інструктора, а тому його страховий стаж як працівника охорони здоров`я складає 32 роки 1 місяць 2 дні (а.с. 29).

Листом від 18.10.2022 №2400-1706-8/35339 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомлено позивача про те, що в наданій ним довідці Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.09.2022 №2777 не зазначено заклад, в якому він проходив військову службу, а тому підстав для зарахування періоду проходження військової служби до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, немає (а.с. 9-10).

Не погоджуючись із рішенням про відмову y призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Визначення принципів, засад і механізмів функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі - Порядок №1191).

Відповідно до п. 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно п. 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" , і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами п. 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 7 Порядку №1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.08.2019 по справі №724/579/17, від 20.02.2019 по справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 по справі №466/5637/17, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.

Отже, особливістю цього виду пенсії є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю при залишенні роботи.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі Перелік №909).

Відповідно до Переліку №909 до галузі охорони здоров`я відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно примітки 2 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до примітки 3 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у ст. 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" №2108-XII від 19 листопада1992 року, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Даною статтею визначено й поняття медичної допомоги - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами та медичного обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов`язана з її наданням.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з п. 1 та п. 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно відомостей зазначених у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 позивач у період з 27.03.1981 по 12.05.1981 працював на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Стриковець (а.с. 13-19).

Як зазначено позивачем в обґрунтування своїх доводів та не заперечувалось відповідачем, вказаний період зарахований відповідачем до стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Водночас, як встановлено судом для розрахунку страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідачем не взято до уваги період проходження позивачем військової служби з 12.05.1981 по 27.05.1984.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача, такі містять відомості про його звільнення з 12.05.1981 з посади завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом по п. 3 ст. 36 КЗпП УССР, у зв`язку із призовом до радянської армії на строкову військову службу.

Частиною 3 ст. 36 КЗпП УРСР було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у зв`язку із відмовою органу Пенсійного фонду України y призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", викладеною у рішенні від №2400-1706-8/35339 від 18.10.2022р.

Проаналізувавши оскаржуване позивачем рішення, суд встановив, що єдиною підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, що передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є те, що у наданій ОСОБА_1 до заяви довідці Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.09.2022 №2777 зазначено, що такий проходив строкову службу у військовій частині, а не працював на посаді санітарного інструктора, а тому його страховий стаж, як працівника охорони здоров`я, складає 32 роки 1 місяць 2 дні.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідач посилався на те, що у довідці не зазначено заклад, в якому позивач проходив військову службу.

При наданні оцінки таким аргументам оскаржуваної відмови відповідача суд зазначає, що такі є безпідставними та необґрунтованими, а тому такі суд не бере їх до уваги, з огляду на наступне.

Згідно змісту довідки, що видана Чернівецьким міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 01.09.2022 №2777 підтверджено, що старший лейтенант запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу на посадах осіб рядового складу у період з 12.05.1981 по 27.05.1984. У період з 03.08.1981 по 27.05.1984 проходив службу на посаді сан.інструктора в/ч НОМЕР_2 (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто відповідно до змісту наведеної норми, обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висвітлював свою позицію щодо вказаного та зазначав, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком.

Як зазначалось судом вище, за даними трудової книжки позивача, останній у період з 27.03.1981 по 12.05.1981 працював на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Стриковець, а з 12.05.1981 його було звільнено з даної посади, у зв`язку із призовом до радянської армії на строкову військову службу.

Відтак, суд враховує, що позивач працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Таким чином, враховуючи, що позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Стриковець, тобто на посаді, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №909 давала право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, і був звільнений з даної посади саме у зв`язку з призовом на військову строкову службу, то суд вважає, що наявні підстави для зарахування періоду проходження позивачем строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсії як працівнику охорони здоров`я.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №2400-1706-8/35339 від 18.10.2022 щодо відмови y призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним, а тому наявні підстави для його скасування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо протиправності оскаржуваного рішення та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, щодо позовних вимог зобов`язального характеру, то суд зазначає, що прийнявши рішення про зобов`язання органу Пенсійного фонду здійснити призначення i виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у poзмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-l розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд здійснить втручання в дискреційні повноваження компетентного органу, який наділений виключними повноваженнями на прийняття такого рішення, що є неприпустимим.

Виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині рішення, зарахувавши до страхового стажу, стажу роботи ОСОБА_1 , час проходження ним військової служби у період з 12.05.1981 по 27.05.1984.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність вчинених ним дій.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №2400-1706-8/35339 від 18.10.2022. щодо відмови y призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2022 про призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині рішення, зарахувавши до страхового стажу, стажу роботи ОСОБА_1 , час проходження ним військової служби у період з 12.05.1981 по 27.05.1984.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_3 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Батюка, буд. 8, м. Слов`янськ, Донецька область, ).

Суддя В.О. Григораш