Справа № 420/21352/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

- визнати противоправною бездіяльність Суворовського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України та зобов`язати Суворовський Відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України зняти арешт з майна боржника ОСОБА_2 , який був накладений на підставі постанови б/н Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 10 квітня 2009 року (реєстраційний номер обтяження 8634042, зареєстровано 10.04.2009 року о 16:11:33 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції ), що належало на праві власності при житті ОСОБА_2 та яке належить ОСОБА_3 , яка є єдиним спадкоємцем померлого.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у червні 2023 року в місті Одесі помер батько позивачки ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м, в тому числі житловою - 30,6 кв.м, яка розташована на 4-му поверсі 12-поверхового житлового будинку.

Як єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лебідь О.В.

За заявою спадкоємця Жуковські Ольги приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лебідь О.В. 23 червня 2023 року відкрито спадкову справу №13/2023.

Під час оформлення спадкового майна позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) дізналася про те, що на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала її померлому батьку - ОСОБА_2 - накладений арешт.

Згідно довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою б/н Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 10 квітня 2009 року, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 .

23 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Суворовського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України із заявою, в якій просила скасувати постанову б/н Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 10 квітня 2009 року та винести постанову про зняття арешту, що був накладений на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належала її батькові - ОСОБА_2 .

Листом Суворовського ВДВС у місті Одесі від 27 червня 2023 року за № 5560І позивачу ОСОБА_3 відмовлено у знятті арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки станом на 27 червня 2023 року на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, боржником за якими виступає ОСОБА_2 , отже у державного виконавця відсутні підстави для припинення арешту майна боржника.

При цьому, зазначено, що перевіркою Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження в рамках примусового виконання якого державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 квітня 2009 року, про що внесено відповідний запис до реєстру під номером 8634042. Проте надати більш детальну інформацію за виконавчим провадженням не надається можливим, оскільки вказане виконавче провадження було знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно Наказу № 1829/5 від 07.06.2017 року про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями термін зберігання виконавчого провадження становить три роки. Виходячи із зазначеного вбачається, що матеріали виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 були передані до архіву на зберігання, а в подальшому знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Таким чином виконавче провадження є завершеним та закінченим.

Із викладеного вбачається, що провадження закрите, передане до архіву та знищене. Разом з тим, арешт з майна не знятий та вчинення в рамках цього провадження будь-яких дій, в тому числі і скасування арешту, неможливе.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 21.08.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі Вирішено, що справа розглядатиметься з урахуванням особливостей ст.287 КАС України. Судове засідання призначено на 28.08.2023 року о 10:30 год.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 01.11.1994 року, квартира АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер у червні 2023 року, про що 20 червня 2023 року здійснено відповідний актовий запис №1271 та підтверджується свідоцтвом про смерть від 20 червня 2023 року серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Лебідь О.В. відкрито спадкову справу, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №72946443 від 23.06.2023 року.

Спадкоємцем ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , яка є позивачем по справі.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 10.04.2009 року зареєстровано обтяження на майно ОСОБА_2 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ., на підставі постанови б/н від 10.04.2009 року, винесеної Першим Суворовським ВДВС ОМУЮ.

Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.06.2023 року, листом №55061 від 27.06.2023 року повідомив позивача про те, що перевіркою Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження в рамках примусового виконання якого державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.04.2009 про що внесено відповідний запис до реєстру під номером 8634042. Надати більш детальну інформацію за виконавчим провадженням не надається можливим, оскільки вказане виконавче провадження було знищено у зв`язку ззакінченням терміну зберігання, який згідно Наказу № 1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» становить три роки.

Станом на теперішній час на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження боржником за якими виступає ОСОБА_2 , отже у державного виконавця відсутні підстави для припинення арешту майна боржника.

Крім того, вказаним листом позивачу роз`яснено право звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.6 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час допущення оскаржуваної бездіяльності) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 50, 55 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 ст.57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 50 Закону №606-ХІV (в редакції станом на час втрату ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Судом встановлено, що постановою Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ б/н від 10.04.2009 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону № 606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З вищенаведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону № 606.

Так, за приписами ч. 1 ст. 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що після закінчення виконавчого провадження виконавчі дії державним виконавцем не здійснюються.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Відповідно до п. 9.10 вищевказаного порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Наведене свідчить, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.

Судом встановлено, що листом Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №55061 від 27.06.2023 року, позивача повідомлено, що виконавче провадження в рамках примусового виконання якого державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 10.04.2009 року про що внесено відповідний запис до реєстру під номером 8634042 знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Крім того, вказаним листом повідомлено позивача, що на теперішній час на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження боржником за якими виступає ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що не зняття арешту з майна при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) (в редакції чинній на момент звернення до суду та на момент вирішення справи) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови.

Суд зазначає, що доказів винесення державним виконавцем або його начальником постанови про зняття арешту на нерухоме майно позивача, відповідачем суду не надано. Так само, не надано доказів існування інших незавершених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 , зокрема щодо стягнення з нього виконавчого збору чи витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, які б обумовлювали необхідність існування накладеного на його майно арешту.

Враховуючи те, що в ході розгляду даної справи судом встановлено протиправну бездіяльність Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача є зняття у відповідності до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешту з належного ОСОБА_2 нерухомого майна, накладеного на підставі постанови Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ б/н від 10.04.2009 року про арешт коштів боржника та заборони його відчуження.

При цьому, суд зазначає, що у зв`язку з реформуванням системи органів примусового виконання та органів державної виконавчої служби, зміною підпорядкування та найменування відділів державної виконавчої служби зобов`язати зняти арешт з майна, що належить позивачеві необхідно саме Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подано та про причини не подання відзиву суд не повідомив, а тому у відповідності до приписів ч.4 ст.159 КАС України судом ці дії кваліфіковано як фактичне визнання позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 262, 241-246, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , місце перебування: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 1-ша Сотрувальна, 36-Г, м. Одеса, 65012, Код ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо не знаття арешту з майна боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Зобов`язати Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна належного ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови б/н Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 10 квітня 2009 року (реєстраційний номер обтяження 8634042, зареєстровано 10.04.2009 року о 16:11:33 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції ).

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 1-ша Сотрувальна, 36-Г, м. Одеса, 65012, Код ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , місце перебування: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя Самойлюк Г.П.