Справа № 300/2712/23
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2023-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2023 р. справа № 300/2712/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі, також - представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 15.05.2023 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, орган пенсійного фонду), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.02.2023 №51 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 31.01.2023 пенсію по віку державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та здійснити нарахування й виплату призначеної пенсії в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідках від 31.01.2023 №174/09-19-10-02 та №175/09-19-10-02 з врахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 07.02.2023 №51 протиправно відмовлено у призначенні пенсії державного службовця у зв`язку з тим, що періоди роботи працівників/службових осіб державних податкових адміністрацій на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, органи Пенсійного фонду України не зараховують до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. На підтвердження своє позиції зазначає, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями. Позивач звертає увагу, що її стаж роботи в податкових органах складає понад 28 років, що є достатнім для призначення пенсії державного службовця. З метою захисту порушеного права, звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с. 36-37).

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали суду витребувано в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії всіх документів, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення за №51 від 07.02.2023.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 08.06.2023 (а.с.41-48). Так, у відзиві від 06.06.2023 №0900-0902-7/25723 представник відповідача вказує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Звернула увагу, що періоди роботи у державній податковій службі на посадах, за яким присвоюється спеціальне звання, до 20 річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, не зараховується. У трудовій книжці позивача наявні записи про присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання «інспектор податкової служби І рангу» з 01.12.2001, «радник податкової служби ІІ рангу» з 03.01.2002, «радник податкової та митної справи ІІІ рангу» з 23.12.2013, тому відсутні підстави для зарахування до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи в органах податкової служби з 15.09.1994 по 01.05.2016. Звернула увагу на передчасність позовної вимоги щодо врахування при призначенні пенсії довідок від 31.01.2023 №174/09-19-10-02 та №175/09-19-10-02, оскільки таке питання є похідним та повинно вирішуватися після вирішення питання про наявність права на призначення пенсії. Окрім цього, вказала на неспівмірність заявлених позивачкою витрат на оплату правничої допомоги з категорією цієї справи. Додатково звернула увагу, що позивачем не надано належного доказу на понесення таких витрат. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Також відповідачем на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження долучено копії документів ОСОБА_1 (а.с. 51-66).

Позивачем 23.06.2023 подано до суду відповідь на відзив, однак суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. З огляду на викладене, пояснення, міркування та аргументи, наведені позивачем у відповіді на відзив, при розгляді та вирішенні цієї справи судом до уваги не бралися.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 55-65), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед іншого, працювала:

з 05.09.1994 по 25.11.1996 - на посаді старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування доходів майна юридичних осіб та непрямих податків Державної податкової інспекції по Тисменицькому району; 05.09.1994 - прийняла Присягу державного службовця; 15.09.1994 - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІ рангу;

з 26.11.1996 по 20.12.1996 - на посаді старшого державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб Державної податкової адміністрації в Тисменицькому районі;

з 23.12.1996 по 31.08.1997 - на посаді старшого державного податкового інспектора відділу податків і зборів з державних підприємств Державної податкової адміністрації у м.Івано-Франківську;

з 01.09.1997 по 31.05.2000 - на посаді старшого державного податкового інспектора у відділі прямих податків Державної податкової адміністрації у м.Івано-Франківську;

з 01.06.2000 по 17.06.2001 - на посаді старшого державного податкового інспектора відділу справляння податків з великих платників Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську;

з 18.06.2001 по 30.06.2002 - на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу справляння податків з великих платників Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську; 01.12.2001 - присвоєно спеціальне звання «Інспектора податкової служби І рангу»;

з 01.07.2002 по 16.12.2004 - на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу прямих податків Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську;

з 17.12.2004 по 17.11.2005 - на посаді старшого державного податкового інспектора відділу планування та інформаційного забезпечення управління стягнення податкового боргу Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області;

з 18.11.2005 по 16.12.2009 - на посаді головного державного податкового інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов`язань Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області; 03.01.2006 - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»;

з 17.12.2009 по 30.01.2013 - на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов`язань Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області;

з 31.01.2013 по 20.05.2013 - на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення податкового боргу Державної податкової служби в Івано-Франківській області;

з 21.05.2013 по 02.11.2014 - на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу обслуговування платників податків Головного управління ДФС в Івано-Франківській області; 21.05.2013 - присвоєно 11 ранг державного службовця; 23.12.2013 - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу»;

з 03.11.2014 по 17.02.2016 - на посаді головного державного ревізора інспектора відділу реєстрації платників податків та електронних сервісів Головного управління ДФС в Івано-Франківській області;

з 18.02.2016 по 02.09.2018 - на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу обслуговування платників Головного управління ДФС в Івано-Франківській області;

з 03.09.2018 по 22.10.2019 - на посаді головного державного інспектора відділу організації роботи ЦОП, надання адміністративних послуг, розгляду звернень та доступу до публічної інформації Головного управління ДФС в Івано-Франківській області;

з 23.10.2019 по 02.01.2020 - на посаді головного державного інспектора відділу організації ЦОП, надання адміністративних послуг, розгляду звернень державних органів та громадян, доступу до публічної інформації управління обслуговування платників Головного управління ДПС в Івано-Франківській області;

з 03.01.2020 по 06.09.2020 - на посаді головного державного інспектора відділу організації ЦОП, надання адміністративних послуг, розгляду звернень державних органів та громадян, доступу до публічної інформації управління податкових сервісів Головного управління ДПС в Івано-Франківській області;

з 07.09.2020 по 21.12.2020 - на посаді головного державного інспектора відділу організації ЦОП, надання адміністративних послуг, розгляду звернень державних органів та громадян, доступу до публічної інформації управління електронних сервісів Головного управління ДПС в Івано-Франківській області;

з 22.12.2020 по 30.06.2022 - на посаді головного державного інспектора відділу організації ЦОП, надання адміністративних послуг, розгляду звернень державних органів та громадян, доступу до публічної інформації управління електронних сервісів Головного управління ДПС в Івано-Франківській області відокремлений підрозділ ДПС;

з 01.07.2022 по 30.01.2023 - на посаді головного державного інспектора відділу організації ЦОП, надання адміністративних послуг, розгляду звернень державних органів та громадян, доступу до публічної інформації управління податкових сервісів Головного управління ДПС в Івано-Франківській області;

30.01.2023 - звільнена з посади у зв`язку із виходом на пенсію.

ОСОБА_1 31.01.2023 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону Україну «Про державну службу» (а.с. 51).

Рішенням відповідача №51 від 07.02.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посаді державного службовця. Роз`яснено, що періоди роботи працівників/службових осіб державних податкових адміністрацій (інспекцій), посадових осіб державної податкової служби /органів доходів і зборів на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - органи Пенсійного фонду України не зараховують до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. За результатами розгляду документів, враховано періоди: з 01.12.1993 по 04.09.1994 в Тисменицькій районній Раді народних депутатів, з 05.09.1994 по 15.09.1994 в Державній податковій інспекції по Тисменицькому районі (зараховано по дату наказу №31 від 15.09.1994 про присвоєння спеціального звання інспектора податкової служби ІІ рангу). Стаж роботи на посадах державної служби становить 9 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення відповідного виду пенсії (а.с. 66).

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, з метою захисту свого порушеного права на пенсійне забезпечення, позивач звернулася з цією позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-XII (надалі, також - Закон №3723-ХІІ).

Водночас, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VIII (надалі, також - Закон №889-VІІІ), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ визначає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Так, згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, з огляду на зміст вищевказаної норми, необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" закріплено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Тобто, до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права викладена у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 569/350/17, від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а та від 10 липня 2018 року у справі № 591/6970/16-а.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №51 від 07.02.2023 про відмову в призначенні пенсії, стаж роботи на посадах державної служби становить 9 місяців 15 днів.

Відповідачем зараховано лише періоди роботи з 01.12.1993 по 04.09.1994 в Тисменицькій районній Раді народних депутатів та з 05.09.1994 по 15.09.1994 в Державній податковій інспекції по Тисменицькому районі (зараховано по дату наказу №31 від 15.09.1994 про присвоєння спеціального звання інспектора податкової служби ІІ рангу).

Натомість періоди роботи позивача з 15.09.1994 по 30.01.2023 в податкових органах відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (надалі, також - Порядок №283), та додатку до нього (були чинними до 01 травня 2016 року).

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03 травня 1994 року №283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Пунктом 1 Порядку №283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Частиною сімнадцятою статті 37 Закону №3723-ХІІ, в редакції Закону №404-VII від 04.07.2013, визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Крім того, спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб податкових органів в Україні, є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі, також - ПК України).

Відповідно до пункту 341.1 статті 341 ПК України служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов`язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями (пункт 342.4 статті 342 ПК України).

Пунктом 344.1 статті 344 ПК України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Отже, період роботи (служби) позивача в податкових (контролюючих) органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 10 липня 2018 року по справі № 591/6970/16-а.

Як встановлено судом вище на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 55-65), ОСОБА_1 , серед іншого, з 05.09.1994 по 30.01.2023 працювала на різних посадах в податкових органах, що становить більше 20 років.

Таким чином, для позивача наявні всі необхідні умови, визначені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ, пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII для призначення їй пенсії за віком на умовах статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Що ж до посилань відповідача на те, що займані позивачем посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XІI та актами Кабінету Міністрів України, оскільки їй, як посадовій особі контролюючого органу присвоювались спеціальні звання, то суд зазначає таке.

Процедура присвоєння персональних звань, спеціальних звань посадовим особам податкових органів (органів доходів і зборів) врегульовувалася відповідними порядками та положеннями, які були затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 №559, від 22.02.1999 №258, від 22.09.2004 №1234, від 19.12.2012 №1169, від 23.10.2013 №839, від 09.10.2020 №945. Вказаними нормативним актами, зокрема передбачено присвоєння спеціальних (персональних) звань в податкових органах.

Постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20 квітня 2016 року "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (надалі, також - Постанова №306" затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних персональних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Відтак, спеціальні звання посадових осіб контролюючих органів - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою №306.

Так, додатками 6, 14 Постанови №306 передбачено, що спеціальне звання " Інспектор податкової служби ІІ рангу " прирівнюється до 8 рангу державного службовця, " Інспектор податкової служби І рангу " прирівнюється до 7 рангу державного службовця, " Радник податкової служби ІІІ рангу " прирівнюється до 6 рангу державного службовця, " Радник податкової та митної справи ІІІ рангу " прирівнюється до 6 рангу державного службовця.

Отже, посадові особи податкових органів (органів доходів і зборів), яким присвоєно спеціальні (персональні) звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22 жовтня 2013 року у справі № 21-340а13. У вказаній справі касаційний суд вказав, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Отже, є помилковими доводи відповідача що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби.

Зважаючи на викладене, оскаржуваним рішенням відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з чим, таке рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначити пенсію, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний здійснити таке призначення.

Враховуючи встановлені обставини та висновки, а також те, що на час звернення із заявою від 31.01.202 про призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, щодо позивача дотримано всіх необхідних вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ, пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII для призначення їй пенсії за віком на умовах статті 37 Закону №3723-ХІІ, а саме: вік ОСОБА_1 більше 60 років; більше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби; страховий стаж більше 30 років, слід зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 31.01.2023 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування й виплату призначеної пенсії в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідках від 31.01.2023 №174/09-19-10-02 та №175/09-19-10-02 з врахуванням виплачених сум, суд зазначає таке.

Відповідач, відмовляючи позивачу рішенням від 07.02.2023 №51 у призначенні пенсії державного службовця не навів жодного заперечення стосовно нарахування й виплати пенсії в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідках від 31.01.2023 №174/09-19-10-02 та №175/09-19-10-02. ГУ ПФУ в Івано-Франківській області констатувало відсутність законних підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.

Доказів порушення прав ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог (відмови у нарахуванні й виплаті пенсії в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 31.01.2023 №174/09-19-10-02 та №175/09-19-10-02), матеріали справи не містять.

Таким чином, питання щодо нарахування й виплати ОСОБА_1 пенсії в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 31.01.2023 №174/09-19-10-02 та №175/09-19-10-02, станом на момент розгляду судом даної адміністративної справи не є спірним.

Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування й виплати пенсії в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 31.01.2023 №174/09-19-10-02 та №175/09-19-10-02, є передчасною і такою, що не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції №121 від 12.05.2023 позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн (а.с. 1).

Також позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на її користь сплачену суму 10 000,00 грн витрат на правову допомогу, з приводу чого суд зазначає наступне.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат, відповідно до частини 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 цієї ж статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання адвокатом Пахарем Олегом Анатолійовичем правничої допомоги та понесення позивачем витрат надано:

- копію ордера серії АТ №1042336 від 12.05.2022, виданого адвокатом Пахарем Олегом Анатолійовичем на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №10/03/23 від 27.03.2023 в Івано-Франківському окружному адміністративному суді (а.с. 32).

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001002, виданого 27.02.2015 Пахару Олегу Анатолійовичу (а.с. 33);

- копію договору-доручення про надання правничої допомоги №10/03/23 від 27.03.2023 (а.с. 71-72);

- квитанцію №1 від 12.05.2023 про сплату ОСОБА_1 на підставі акту прийняття-передачі послуг з правничої допомоги №1 від 12.05.2023 гонорару в розмірі 8 000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №10/03/23 від 27.03.2023 (а.с. 73);

- квитанцію №2 від 23.06.2023 про сплату ОСОБА_1 на підставі акту прийняття-передачі послуг з правничої допомоги №2 від 23.06.2023 гонорару в розмірі 2 000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №10/03/23 від 27.03.2023 (а.с. 74);

- акт №1 про прийняття-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 12.05.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 послуги загальною вартістю 8 000,00 грн (усна консультація та підготовка правової позиції по справі - 1000,00 грн; написання позовної заяви - 7 000,00 грн) (а.с. 75);

- акт №2 про прийняття-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 23.06.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 послуги загальною вартістю 2 000,00 грн (написання відповіді на відзив відповідача по справі - 2 000,00 грн) (а.с. 76).

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм їхньої дійсності та необхідності, а також критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Суд зазначає, що визначена в акті №2 від 23.06.2023 послуга з написання відповіді на відзив не може вважатися такою, що пов`язана з розглядом цієї справи та не може вважатися неминучою, оскільки, як зазначено судом вище, розгляд цієї справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України, відповідно до якої заявами по суті справи є позов та відзив.

Окрім цього, враховуючи матеріали справи, суд вважає неспівмірною суму витрат в розмірі 8000,00 грн, визначену в акті №1 від 12.05.2023 (усна консультація та підготовка правової позиції по справі - 1000,00 грн; написання позовної заяви - 7 000,00 грн)

Таким чином, суд, зважаючи на:

- зміст позовної заяви, викладеної на 12 аркушах;

- час, який необхідно затратити кваліфікованому юристу на підготовку усіх матеріалів цієї адміністративної справи;

- незначну складність даної адміністративної справи;

- наявність численної судової практики з аналогічних спорів;

- наявність заперечень відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу та підсумовуючи свої міркування з цього приводу, вважає справедливим вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 4 000 грн.

При цьому, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченої нею суми судового збору у розмірі 2 000,00 грн, що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Також підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченої нею суми судового збору в розмірі 536,80 грн, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №51 від 07.02.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 31.01.2023 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.