Справа № 160/312/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 160/312/23
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року (суддя Рянська В.В.)

у справі № 160/312/23

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2022 № Ф-7558/50/66Р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.01.2021 позивач припинив підприємницьку діяльність, про що до ЄДРПОУ внесено відомості. 26.12.2022 у сервісному центрі МВС позивачу стало відомо про наявність стосовно нього виконавчого провадження. 27.12.2022 на адвокатський запит представника позивача, державним виконавцем повідомлено про примусове виконання вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2022 № Ф-7558/50/66Р. Позивач вважає вимогу протиправною, оскільки підприємницьку діяльність він фактично не здійснював та не отримував доходу від підприємницької діяльності. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2022 №Ф-7558/50/66Р йому не надсилалась. Відповідачем не було проведено перевірку на підставі інформації, наявної в базі даних, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості надати необхідні пояснення під час перевірки. При формуванні оскаржуваної вимоги відповідачем не встановлено всі істотні обставини, які могли вплинути на суму боргу зі сплати єдиного внеску.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду підтвердження подання до контролюючого органу заяви про зняття його з обліку як платника єдиного внеску, не зазначено підстав, з яких він звільняється від сплати єдиного внеску протягом спірного періоду, зокрема, відомостей про його працевлаштування та сплату за нього єдиного внеску як за найманого працівника роботодавцем. Доводи позивача про те, що відповідач не надсилав йому вимогу про сплату боргу спростовано наданими відповідачем доказами. Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Позивач звертає увагу, що 14.01.2021 він припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ станом на 01.01.2023. 27.12.2022 від державного виконавця позивач дізнався про наявність вимоги від 22.07.2022 № Ф-7558/50/66Р про сплату боргу. Позивач вважає, що відповідач всупереч того, що підприємницька діяльність позивачем не ведеться і припинена, склав вимогу за спірний період, що безпідставним. Крім того, відповідачем порушено процедуру надіслання вимоги, не встановлено обставин наявності у позивача доходу від підприємницької діяльності, що є базою для нарахування ЄСВ. З урахуванням наведеного, скаржник вважає, що оскаржувана вимога є такою, що прийнята за відсутності правових підстав для її прийняття та з порушенням процедури.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, за даними інформаційних систем ДПС України позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як платник податків в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Правобережна ДПІ) з 14.10.2008 № 20232 та перебуває на загальній системі оподаткування.

Позивач є платником єдиного внеску на підставі п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

14.01.2021 позивач припинив підприємницьку діяльність, про що внесено запис до ЄДРПОУ.

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, інтегрованої картки по єдиному соціальному внеску ОСОБА_1 та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2022 № Ф-7558/50/66Р, відповідно до якої загальна сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску становить 35 588,74 грн.

Недоїмка за спірною вимогою утворилась внаслідок нарахування позивачу суми єдиного соціального внеску за період 2017 рік ІІІ квартал 2020 року, виходячи з розміру мінімального страхового внеску, в загальному розмірі зобов`язань 35 588,74 грн.

Означена вимога направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, яка відповідає даним витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ідентифікаційним даним позивача: АДРЕСА_1 .

31.08.2022 поштове відправлення повернулось до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із зазначенням відділенням поштового зв`язку причини невручення; «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Отже фізична особа-підприємець, яка в силу положень ст.50 Цивільного кодексу України визначається як особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність, є платником єдиного внеску.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

п.2 - для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

п.3 - для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності є платником єдиного внеску, при цьому, враховуючи положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», незалежно від того чи отримує вона дохід від такої діяльності чи ні.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України від 15 травня 2003 року № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону № 755-ІV фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, на фізичних осіб - підприємців покладається обов`язок по сплаті єдиного внеску, розмір якого має бути не меншим за розмір мінімального страхового внеску, до внесення до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців запису про припинення підприємницької діяльності такою особою.

В даному випадку за встановлених судом обставин зобов`язання позивача зі сплати єдиного внеску визначені відповідачем на підставі облікових даних інформаційної системи Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за період 2017 рік - ІІІ квартал 2020 року, протягом якого позивач мав статус фізичної особи-підприємця, що покладало на нього обов`язок зі сплати єдиного внеску відповідно до зазначених вище правових норм.

За правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене вище дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України), саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому, особа, яка провадить господарську діяльність і вважається самозайнятою особою, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Судом першої інстанції з`ясовано питання щодо працевлаштування позивача та сплати за нього єдиного внеску як за найманого працівника роботодавцем, Обставин перебування позивача у трудових відносинах у спірному періоді (2017 рік - ІІІ квартал 2020 року) та сплати роботодавцем єдиного внеску за свого працівника у цій справі судом не встановлено.

Згідно наявних у справі доказів вбачається, що у період, за який сформовано оскаржувану вимогу, позивач не сплачував єдиний внесок, при цьому в установленому порядку працевлаштований не був і доходу з відрахуванням відповідних внесків як найманий працівник не отримував.

Відповідно до визначення у п.1 ч.1 ст.6 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Отже, за встановлених у цій справі обставин, які свідчать, що позивач у період 2017 рік ІІІ квартал 2020 року був суб`єктом справляння єдиного внеску, та враховуючи наявність у нього недоїмки по сплаті єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем правомірно сформовано та направлено позивачу оскаржувану вимогу.

Стосовно доводів позивача щодо недотримання відповідачем порядку донарахування сум єдиного внеску суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, наведена правова норма надає контролюючому органу право формувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, які є такою ж самостійною підставою для формування вимог як і акти перевірок чи податкова звітність.

В даному випадку в інтегрованій картці платника недоїмка зі сплати єдиного внеску за вказаний вище період облікована виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Доводи позивача, що оскаржувана вимога сформована вже після припинення підприємницької діяльності, не можуть бути підставою для визнання цієї вимоги протиправною, оскільки наведені позивачем обставини жодним чином не спростовують обґрунтованості цієї вимоги в частині встановлення зобов`язань позивача зі сплати ЄСВ і не можуть слугувати підставою для звільнення позивача від обов`язку сплати єдиного внеску, адже за приписами ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування та стягнення сум недоїмки не застосовується.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за встановлених у справі обставин наявність недоїмки і відсутність доказів сплати єдиного внеску свідчить про законність дій контролюючого органу щодо формування та направлення спірної вимоги від 22.07.2022 № Ф-7558/50/66Р на суму боргу 35588,74 грн.

Факт надсилання позивачеві означеної вимоги встановлений судом на підставі наявних у справі належних доказів, позивачем в установленому порядку не спростований.

Відповідно до п.4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі № 160/312/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко