Справа № 160/12097/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
01.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком, періоди роботи:
з 29.03.1991 року по 25.12.1991 року, з 06.01.1992 року по 20.12.1993 року, 01.04.1994 року по 18.11.1994 року, 01.03.1995 року по 20.12.1996 року, з 10.01.1997 року по 25.12.1997 року, з 15.05.2001 року по 30.11.2001 року, 24.04.2002 року по 15.11.2002 року, з 21.04.2003 року по 27.11.2003 року, з 13.04.2004 року по 11.11.2004 року, з 20.04.2005 року по 30.11.2007 року, 07.04.2008 року по 01.12.2008 року, з 16.05.2011 року по 21.11.2011 року, з 05.05.2012 року по 27.12.2012 року, з 20.01.2013 року, по 10.11.2013 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із дати звернення, а саме з 28.03.2023 року.
Ухвалою від 06.06.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
28.06.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від ГУ ПФУ в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти задоволення позовних вимог.
30.06.2023 року представником ГУ ПФУ в Дніпропетровській області через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позовним вимог.
04.07.2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надало клопотання, до якого прикріпило копію доказів про направлення відзиву позивачу.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
28.03.2023 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення дострокової пенсії на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №89 від 04.04.2023 року відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Пенсійний вік визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України »Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років.

Вік заявника 55 років.

Необхідний страховий стаж визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 25 років.

З 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991 року.

Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року.

Страховий стаж особи становить 20 років 09 місяців 25 днів.

За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи в російській федерації:

- з 29.03.1991 року по 25.12.1991 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутній наказ на прийняття на роботу, наказ про звільнення дописано чорнилом Іншого кольору, трудовий договір не надано;

- періоди роботи з 06.01.1992 року по 20.12.1993 року, 01.04.1994 року по 18.11.1994 року, 01.03.1995 року по 20.12.1996 року, з 10.01.1997 року по 25.12.1997 року, з 15.05.2001 року по 30.11.2001 року, 24,04.2002 року по 30.11.2007 року, 07.04.2008 року по 01.12.2008 року, 16.05.2011 року по 21.11.2011 року, 05.05.2012 року по 27.12.2012 року, з 20.01.2013 року по 10.11.2013 року, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991 року.

Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають зокрема військовослужбовці під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), виконанням інтернаціонального обов`язку після досягнення чоловіками 55 років та з наявності страхового стажу не менше 25 років.

Судом встановлено, що предмет розгляду у межах даної адміністративної справи зводиться до вирішення питання про наявність / відсутність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно оскаржуваного рішення, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача такі періоди роботи: з 06.01.1992 року по 20.12.1993 року, 01.04.1994 року по 18.11.1994 року, 01.03.1995 року по 20.12.1996 року, з 10.01.1997 року по 25.12.1997 року, з 15.05.2001 року по 30.11.2001 року, 24,04.2002 року по 30.11.2007 року, 07.04.2008 року по 01.12.2008 року, 16.05.2011 року по 21.11.2011 року, 05.05.2012 року по 27.12.2012 року, з 20.01.2013 року по 10.11.2013 року, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991 року.

Так, щодо періоду роботи позивача на території РФ, то згідно з вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивача на території РФ, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Аналіз наведеного вище вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Таким чином, суд вважає протиправними посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на ту обставину, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Також, суд вважає неприйнятними аргументи ГУ ПФУ в Тернопільській області, які викладені у оскаржуваному рішенні щодо підстав для зарахування означених періодів, а саме: «Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений».

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок 637)

Пункт 1 Порядку №637 передбачає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.

Спірні періоди трудової діяльності позивача в російській федерації підтверджено записами трудової книжки позивача.

Таким чином, з огляду на викладене, набутий трудовий стаж позивача на території рф протягом періоду з 06.01.1992 року по 20.12.1993 року, 01.04.1994 року по 18.11.1994 року, 01.03.1995 року по 20.12.1996 року, з 10.01.1997 року по 25.12.1997 року, з 15.05.2001 року по 30.11.2001 року, 24,04.2002 року по 30.11.2007 року, 07.04.2008 року по 01.12.2008 року, 16.05.2011 року по 21.11.2011 року, 05.05.2012 року по 27.12.2012 року, з 20.01.2013 року по 10.11.2013 року підлягає зарахуванню до страхового стажу як такий, що має бути врахований при вирішенні питання про призначення пенсії за віком.

Також, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період з 29.03.1991 року по 25.12.1991 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутній наказ на прийняття на роботу, наказ про звільнення дописано чорнилом іншого кольору, трудовий договір не надано.

Суд звертає увагу, що трудова книжка, як зазначено вище, є основним документом про трудова діяльність особи, а уточнюючі довідки надаються виключно у випадках відсутності трудової книжки або відсутності/суперечності певної інформації у трудовій книжці.

У матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача, відповідно до якої, останній у вказаний період позивач працював монтером колії 3-го розряду по трудовій угоді Могочинської Досвідченої Механізованої дистанції шляху №9.

Щодо аргументу відповідача, що наказ про звільнення дописано чорнилом іншого кольору, суд вказує таке.

Так, на момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Згідно з п.п. 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17.

В постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносились відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Більше того, недоліки її заповнення не можна вважати обставиною, що вказує на відсутність у позивача трудового стажу за вказаний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд враховує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи та ці записи, на переконання суду, є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу.

Підсумовуючи вищевикладене суд констатує, що відповідачами не надано належних доказів в обґрунтування того, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності суб`єкти владних повноважень діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

За таких обставин оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №89 від 04.04.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню та як наслідок, наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати наведені вище періоди роботи позивача до його страхового стажу та призначити пенсію за віком.

Одночасно, суд вказує, що в даному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, яке оскаржується в рамках даної справи.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останньою має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 89 від 04.04.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком, періоди роботи: з 29.03.1991 року по 25.12.1991 року, з 06.01.1992 року по 20.12.1993 року, 01.04.1994 року по 18.11.1994 року, 01.03.1995 року по 20.12.1996 року, з 10.01.1997 року по 25.12.1997 року, з 15.05.2001 року по 30.11.2001 року, 24.04.2002 року по 15.11.2002 року, з 21.04.2003 року по 27.11.2003 року, з 13.04.2004 року по 11.11.2004 року, з 20.04.2005 року по 30.11.2007 року, 07.04.2008 року по 01.12.2008 року, з 16.05.2011 року по 21.11.2011 року, з 05.05.2012 року по 27.12.2012 року, з 20.01.2013 року, по 10.11.2013 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із дати звернення, а саме з 28.03.2023 року;

- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 72-77, 139, 241-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, б. 3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 89 від 04.04.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком, періоди роботи: з 29.03.1991 року по 25.12.1991 року, з 06.01.1992 року по 20.12.1993 року, 01.04.1994 року по 18.11.1994 року, 01.03.1995 року по 20.12.1996 року, з 10.01.1997 року по 25.12.1997 року, з 15.05.2001 року по 30.11.2001 року, 24.04.2002 року по 15.11.2002 року, з 21.04.2003 року по 27.11.2003 року, з 13.04.2004 року по 11.11.2004 року, з 20.04.2005 року по 30.11.2007 року, 07.04.2008 року по 01.12.2008 року, з 16.05.2011 року по 21.11.2011 року, з 05.05.2012 року по 27.12.2012 року, з 20.01.2013 року, по 10.11.2013 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із дати звернення, а саме з 28.03.2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко