Справа № 520/5636/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 р. Справа № 520/5636/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 29.12.22 по справі № 520/5636/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, визначену за оновленою довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» від 08.07.2021 № 100/36040 (вих № 33/41-246) без обмеження її граничним розміром з 01.12.2019, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.12.20219.

В обґрунтування позовних вимог з посиланням на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, яким визнано неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, зокрема в частині обмеження пенсії максимальним розміром, що становить десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, зазначив про протиправність дій відповідача, який після проведеного на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі № 520/19920/21 перерахунку пенсії ОСОБА_1 , обмежив максимальним розміром його пенсію, починаючи з 01.12.2019, внаслідок чого порушено право позивача на отримання пенсії в повному розмірі.

Зауважив, що у відповідь на адвокатський запит, відповідач, в обґрунтування таких дій зазначив, що підсумок пенсії встановлено з урахуванням статті 43 Закону, за приписами якої максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З посиланням на положення п. 2 р. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи та п. 2 р. ІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 № 911-VІІ наполягав, що оскільки пенсія позивачу призначена до 01.01.2016, її розмір не підлягає обмеженню максимальним розміром.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 по справі № 520/5636/22 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) щодо обмеження під час перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі оновленої довідки 100/36040 № 33/41-1663 від 08.07.2021, наданою Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" з 01.04.2019 з обмеженням її максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки 100/36040 № 33/41-1663 від 08.07.2021, наданою Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 по справі № 520/5636/22 та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 по справі № 520/19920/21 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Пенсія позивачу виплачується з урахуванням вказаного рішення суду, а тому, він не має права на перерахунок пенсії з 01.04.2019.

Також зазначив що, судом першої інстанції не враховано того, що пенсію по інвалідності ОСОБА_1 призначено відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та поновлено після 01.01.2016, а саме у 2018 році, а тому з урахуванням положень п. 2 р. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи та п. 2 р. ІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 № 911-VІІ, відсутні підстави для її виплати без обмеження максимальним розміром, що на думку відповідача зумовлює необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи.

На підтвердження такої позиції послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.06.2020 у справі № 580/234/19, відповідно до яких оскільки перевищення максимального розміру пенсії стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини 1 статті 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, з вказівкою на практику суду касаційної інстанції, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а та Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 639/8782/16-а, наполягав на поданні позову поза межами передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду. При цьому вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосовуванню положення статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії, за якими суми мають бути нараховані пенсійним органом і мають бути не виплачені саме з вини держави в особі пенсійного органу, оскільки у спірних відносинах суми пенсії не є нарахованими та є спірними.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року по справі № 520/19920/21, задоволені позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та визнано протиправними дії відповідача щодо у відмови проведення перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки 100/36040 № 33/41-1663 від 08.07.2021 року Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" про розмір грошового забезпечення. Відповідачем при проведенні виплати пенсії позивачу на підставі рішення суду з 01.04.2019 року, застосовано обмеження пенсії максимальним розміром. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою щодо зняття обмеження виплати максимального розміру пенсії та просив перерахувати і виплатити пенсію без застосування обмеження максимальним розміром.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.02.2022 року № 2000-0203-8/23482 позивачу відмовлено в нарахуванні пенсії без застосування обмеження максимальним розміром.

Не погоджуючись із протиправними діями відповідача щодо проведення перерахунку та виплати пенсії за оновленою довідкою із застосування обмеження максимальним розміром, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки частина 7 статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016. Також, судом враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між вищевказаним законом з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи - в частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців, однак з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, вважав, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи.

З посиланням на правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17 та від 03.10.2018 у справі № 753/12169/17, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо обмеження належної позивачу пенсії максимальним розміром та, як наслідок, наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію за вислугу років з 11.06.2019 по 15.07.2018, з 16.07.2018 отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 2843 від 22.04.2021 (а.с. 14).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначені Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ (в подальшому (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до ст. 43 Закону № 2262-XII (в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення № 7-рп/2016 положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, частина сьома статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Однак, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017, внесені зміни до Закону № 2262-XII у частині сьомій статті 43 слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року", незважаючи на те, що частина 7 статті 43 Закону № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Відповідно до ст. 1-1 Закону № 2262-XII, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, оскільки внесені Законом № 1774-VIII до частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) є повторним запровадженням регулювання, яке Конституційний Суд визнав неконституційним, такі зміни самі по собі не створюють підстав для обмеження максимального розміру пенсії. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 17.05.2021 по справі № 343/870/17, від 10.09.2021 по справі № 300/633/19 та від 24.09.2021 по справі № 370/2610/17.

При цьому, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.

Беручи до уваги, що у грудні 2019 року коли розмір нарахованої позивачу пенсії відповідачем було обмежено максимальним розміром, стаття 43 Закону № 2262-XII не містила положень, за якими максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, дії відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром слід визнати такими, що не ґрунтуються на законі, тобто, протиправними.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що посилання апелянта на приписи статті 2 Закону України № 3668-VI, за якими максимальний розмір пенсії, призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати 10740 гривень, є необґрунтованим з огляду на таке.

Конституційний Суд України у згаданому Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ) прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7 рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі за текстом ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з огляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 1 статті 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7 рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 27 січня 2022 року у справі № 240/7087/20 та від 17 лютого 2022 року у справі № 640/11168/20.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.06.2020 у справі № 580/234/19, з огляду на те, що спірні правовідносини, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції у вказаній справі, не є подібними до правовідносин у цій справі, оскільки пенсія позивачу у вказаній справі була призначена за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення, у той час як ОСОБА_1 відповідно до положень Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним законом щодо призначення та виплати пенсії військовослужбовців.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, згідно з якими висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому, під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

При цьому, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів вважає неприйнятним посилання ГУ ПФУ в Харківській області в апеляційній скарзі на положення статті 2 Закону № 3668-VI, як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідно до листа від 23.02.2022 (а.с. 8), відмовляючи позивачу у здійсненні виплати перерахованої пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром відповідач виходив з інших підстав, а саме з того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі № 520/19920/21 не встановлено відповідних зобов`язань для пенсійного органу.

Також, безпідставним є посилання апелянта на те, що пенсія ОСОБА_1 за Законом № 2262-ХІІ була призначена після 01.01.2016, а саме у 2018 році, оскільки, як вказує сам апелянт, з 11.06.2013 позивач отримував пенсію за вислугу років, а тому вказана дата (16.07.2018) не є датою призначення позивачу пенсії, а є лише датою переходу з одного виду пенсії на інший.

Колегія суддів звертає увагу, що перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 було проведено пенсійним органом на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 №520/19920/21, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії (а.с. 44) відповідно до якого розмір перерахованої пенсії ОСОБА_1 склав 22123,96, з урахуванням максимального розміру пенсії 19340 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають в обмеженні максимальним розміром перерахованої пенсії позивача на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019 виходячи з відповідних сум грошового забезпечення, зазначених в довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням проведених платежів, колегія суддів зазначає таке.

Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менш, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Як установлено судом апеляційної інстанції з 20.12.2016, тобто після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, пенсійний орган зобов`язаний виплачувати, зокрема, позивачу пенсію, не обмежуючи її максимальним розміром. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу виплатити пенсію у належному розмірі або відмовити у такій виплаті. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом вважав, що його порушене право підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019, виходячи з відповідних сум грошового забезпечення, зазначених в довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням проведених платежів.

Разом з цим, відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідачем проведено з 01.12.2019, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, обираючи належний спосіб захисту позивача, помилково визначив у мотивувальній та резолютивній частинах рішення від 29.12.2022 дату, з якої слід провести виплату пенсії позивачу, зокрема, замість правильної дати - 01.12.2019 вказав 01.04.2019.

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідний перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 відповідачем вже було проведено, а тому відсутня необхідність для повторного його здійснення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даній справі буде зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 перерахованої на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 пенсії саме з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обов`язок виплатити позивачу пенсію з 01.12.2019, виходячи зі 100% перерахованих сум пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 було визначено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 по справі № 520/19920/21, яке набрало законної сили 18.01.2022, що не заперечується відповідачем.

У зв`язку з чим, при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії з 01.12.2019 без обмеження максимальним розміром відповідач має виходити саме з розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, приписами ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття повинна була дізнатись, використане у ст.122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року по справі № 758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

У свою чергу, ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Системний аналіз вказаної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з неправильним нарахуванням або не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 15.09.2020 по справі № 635/7878/16-а.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а, а також правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.12.2013 у справі №21-329а13, від 23.10.2018 у справі № 727/627/17, від 11.12.2018 у справі № 425/1998/16-а, від 20.12.2018 у справі № 712/7831/16-а, від 18.04.2019 у справі № 199/154/17-а та від 27.01.2021 у справі № 160/4284/19, з огляду на те, що спірні правовідносини, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції у вказаних справах, не є подібними до правовідносин у цій справі, оскільки пенсія позивачам у вказаних справах була призначена за нормами Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у той час як ОСОБА_1 відповідно до положень Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним законом щодо призначення та виплати пенсії військовослужбовців.

Враховуючи, що у межах даної справи підтверджено протиправність дій ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у обмеженні максимальним розміром перерахованої пенсії позивача з 01.12.2019, колегія суддів вважає, що виплата пенсії ОСОБА_1 не проведено у повному обсязі та своєчасно саме з вини органу Пенсійного Фонду України, а отже позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 перерахованої на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум підлягають задоволенню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.02.2019 по справі № 522/2738/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

За встановлених у справі обставин, враховуючи, що судом першої інстанції не враховано, що перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки відповідачем проведене, а також неправильно визначено дату, з якої необхідно провести перерахунок пенсії позивача (01.04.2019), колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 520/5636/22 підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини вказаного рішення в наступній редакції :

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії, перерахованої на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум».

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 по справі № 520/5636/22 - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії, перерахованої на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 100/36040 від 08.07.2021 № 33/41-1663 пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 520/5636/22 слід залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій