Справа № 260/6177/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2023 рокум. Ужгород№ 260/6177/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) через представника адвоката Приходька Андрія Анатолійовича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві), в якій просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31.01.2023 №47 про відмову у переводі ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та не зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби періоду роботи в органах податкової служби України.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у не зарахуванні ОСОБА_1 до стажу державної служби періоду роботи в органах податкової служби України та у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІII та згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби усі періоди роботи в органах податкової служби України з 18.03.2004 по 27.01.2023 та перевести з 31.01.2023 ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №15 від 27.01.2023 року та №16 від 27.01.2023 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) та здійснювати виплату такої пенсії з 31.01.2023 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві і отримує пенсію за віком. З метою переходу на інший вид пенсії він звернувся до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою, однак у задоволенні такої було відмовлено з мотивів не поширення дії Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 на посадових осіб органів податкової служби. Вказану відмову вважає протиправною та такою, що суперечить Прикінцевим та перехідним положенням Закону України «Про державну службу», оскільки на момент звернення його стаж державної служби становив більше 20 років.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 24.07.2023 року, а також копію адміністративного позову в електронному вигляді було надіслано відповідачам на офіційні адреси електронної пошти, та доставлено в електронні кабінети 24.07.2023 року відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

10 серпня 2023 року відповідач 1 надіслав до суду відзив на позовну заяву №0700-0902-8/42660 від 08.08.2023 року, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. За результатами розгляду документів, встановлено, що ОСОБА_1 у період з 18.03.2004 року по 27.01.2023 року працював на різних посадах в органах податкової служби України. Відповідно до ст. 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII. Оскільки, позивач набув стажу державної служби менше ніж 20 років та не перебував на посаді державного службовця на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ то право на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» у позивача відсутнє.

23 серпня 2023 року до суду від відповідача 2 надійшли копії матеріалів пенсійної справи.

25 серпня 2023 року відповідачем 2 було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 2 не погоджується з позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою, в якій просив перевести його з одного виду пенсії на інший, зокрема, пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої долучив, паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку, довідку про заробітну плату (спецпенсії) №15, довідку про заробітну плату (спецпенсії) №16.

За результатами розгляду поданої заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №47 від 31.01.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у переході на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу» з огляду на відсутність необхідного стажу державної служби. Так, відповідач зазначив, що стаж держаної служби ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року складає 3 роки 11 місяців 13 днів. Крім того, стосовно роботи позивача в органах податкової служби відповідач зазначив, що відповідно до ст. 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірні правовідносини виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду України перевести позивача на інший вид пенсії, зокрема, пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889), яким врегульовано, в т.ч. питання пенсійного забезпечення державних службовців.

За нормами ст. 90 Закону №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Поряд з цим, згідно з п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889).

Отже, при наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 року у справі №560/2398/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року регулювалися нормами ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон №3723).

Так, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, необхідною умовою для отримання вказаного виду пенсії є наявність у особи спеціального стажу на посадах державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723 та спеціальними актами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається із запису №12 у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 , наказом №4 від 17.07.1995 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу стандартизації та сертифікації управління експертизи, що пройшов за конкурсом. Згідно з ст. 25 і 26 Закону України «Про державну службу» присвоєно 8-й ранг державного службовця.

20.07.1995 року ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця згідно статті 15 Закону України «Про державну службу».

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5) встановлено, що ОСОБА_1 у період 18.03.2004року по 27.01.2023 року працював на різних посадах в органах податкової служби України:

- з 18.03.2004 року по 26.11.2010 року - період роботи на посаді заступника директора в Департаменті розвитку та модернізації державної податкової служби Державної податкової адміністрації України (06 років 08 місяців 09 днів);

- 04.05.2011 року по 23.05.2013 року - період роботи на ряді посад (заступника начальника управління - начальника відділу, начальника відділу, заступника начальника управління) в Департаменті розвитку та модернізації державної податкової служби Державної податкової адміністрації України (02 роки 00 місяців 20 днів);

- з 24.05.2013 року до 09.07.2014 року - період роботи на різних посадах в Міністерстві доходів і зборів України, а з 09.07.2014 року по 07.02.2017 року в Державній фіскальній службі України, тобто в період з 24.05.2013 року по 30.04.2016 року стаж склав 02 роки 11 місяців 07 днів.

Тобто, відповідачем 1 не зараховано 11 років 08 місяців 06 днів за вищезазначені періоди роботи в органах податкової служби станом на 30.04.2016 року.

Позивач після 30.04.2016 року продовжував займати посади в органах податкової служби України, а саме:

- до 07.02.2017 року займав посаду начальника відділу адміністрування баз даних податкових систем управління адміністрування серверного обладнання та баз даних Департаменту розвитку ІТ Державної фіскальної служби України;

- з 08.02.2017 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 у справі №826/6020/17 позивача поновлено на посаді начальника відділу адміністрування баз даних податкових систем управління адміністрування.

Відповідно до довідки Державної податкової служби України №15 від 27.01.2023 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця станом на 27.01.2023 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника управління.

Разом з тим, оскарженим рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області вказані періоди роботи не були враховані до страхового стажу позивача при вирішенні питання можливості переведення його на пенсію за нормам Закону України «Про державну службу», аргументуючи тим, що відповідно до ст. 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в м. Києві №2600-0202-8/87814 від 04.05.2023 року позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» зараховано періоди роботи з 18.07.1995 року по 30.06.1999 року, який становить 3 роки 11 місяців 13 днів.

Оцінюючи таке рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 341 Податкового кодексу України (далі ПК України) служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов`язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Пунктом 342.4 статті 342 ПК України визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями (пункт 342.4.).

Згідно з приписами пункту 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визначали, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

В даних правовідносинах Верховний Суд в постанові від 29.04.2020 у справі №539/1855/17 встановив наступне: «Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року (справа №21-275а13) встановлено, що аналіз положень статті 37 Закону №3723-ХІІ, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Крім того, слід зазначити, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» №509-XII та Податковий кодекс України, які мають вищу юридичну силу, ніж розпорядження КМУ.

Таким чином, доводи відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, - є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну службу» №889-VIII та «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, які діють з 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХП) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пп. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17.

Як вже було зазначено судом, за змістом п. 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Така ж правова позиція щодо застосування зазначених норм була викладена у постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №308/67/17.

В аналогічній справі №308/67/17 Верховний Суд зазначив, що за змістом пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Питання обчислення стажу державної служби у період роботи Позивача на вищезазначених посадах регулювався Порядком обчислення стажу державної служби що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283) та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі - Порядок №229), який набрав чинності 01.05.2016.

Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що період роботи в податкових органах зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та стаж роботи на вищезазначених посадах складав більше 10 років, а ОСОБА_1 на час досягнення пенсійного віку працював на посаді державного службовця.

Судом встановлено, що станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 продовжував працювати на посадах державної служби, а стаж його роботи становив більше 10 років.

З огляду на те, що за результатами розгляду даної справи судом встановлено протиправність оскарженого рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області, таке підлягає скасуванню, а періоди роботи ОСОБА_1 на посадах в органах податкової служби України з 18.03.2004 року по 27.01.2023 року відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , підлягають до зарахування до стажу державної служби.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в м. Києві у не зарахуванні спірних періодів роботи до стажу державної служби позивача з огляду на те, що саме оскарженим рішенням відповідача 1 №47 від 31.01.2023 року були в даному випадку порушені права позивача, а тому скасування такого є належним та достатнім способом захисту його прав.

Крім того суд зазначає, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №47 від 31.01.2023 року не містить жодних відомостей щодо розгляду ГУ ПФУ в Закарпатській області питання можливості урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №15 від 27.01.2023 року та №16 від 27.01.2023 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

В свою чергу питання можливості зарахування періодів до страхового стажу та їх достатності в першу чергу повинно вирішуватися органом Пенсійного фонду України, як уповноваженим на призначення пенсії державним органом. Суд в свою чергу здійснює виключно перевірку правомірності рішень такого на дотримання вимог чинного законодавства.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області, як орган, що відповідно до принципу екстериторіальності розглядав питання можливості переведення позивача на інший вид пенсії, зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди служби на посадах в органах податкової служби України з 18.03.2004 року по 27.01.2023 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2023 року за №1261 з врахуванням висновків суду, зроблених за результатами розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що оскаржуване рішення було ухвалено ГУ ПФУ в Закарпатській області, суд вважає за належне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 715,73 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31.01.2023 року №47.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди служби на посадах в органах податкової служби України з 18.03.2004 року по 27.01.2023 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2023 року про перехід на інший вид пенсії з урахування правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 715,73 грн. (сімсот п`ятнадцять гривень сімдесят три копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич