Справа № 640/19457/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до страхового стажу періодів з 01.07.1991 по 25.08.1991, з 26.08.1991 по 30.06.1995, з 26.08.1999 по 31.07.2000;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до страхового стажу періодів з 01.07.1991 по 25.08.1991, з 26.08.1991 по 30.06.1995, з 26.08.1999 по 31.07.2000, з дня звернення за перерахунком, тобто з 16.04.2021.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом не було враховано, що надані позивачем документи на підтвердження періодів навчання видані державними навчальними закладами України та є підставою для зарахування періодів з 26.08.1991 по 30.06.1995 та з 26.08.1999 по 31.07.2000 до загального стажу відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, період роботи з 01.07.1991 по 25.08.1991, а також згадані вище періоди роботи і навчання підтверджуються довідкою адміністрації міста Єнакієво та міста Донецьк, які всупереч висновків суду мають бути враховані відповідачем в силу «намібійських винятків».

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 6 520,28 грн.

ОСОБА_1 16.04.2021 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідки від 21.10.2020 №558, виданої Єнакіївським металургічним технікумом, довідки від 03.11.2020 №399/19-15, виданої Донецьким національним технічним університетом, архівних довідок від 17.09.2020 №1224/03-1, від 17.09.2020 №1224/03-2, від 17.09.2020 №1224/03-3, виданих архівним відділом адміністрації міста Єнакієво.

За результатами розгляду указаної заяви відповідач листом від 19.05.2021 №2600-0307-8/80935 відмовив позивачу у перерахунку пенсії по інвалідності, оскільки надані ним документи про періоди навчання та праці видані установами, що знаходяться в м. Єнакієво та м. Донецьк, які знаходиться на тимчасово окупованій та непідконтрольній території України. Такі документи не беруться до уваги, не приймаються до розгляду та не можуть бути враховані при призначенні (перерахунку) пенсії.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи згідно поданих документів, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з огляду на приписи ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначив, що Україною визнаються лише документи, які підтверджують факт народження або смерті, що відповідає «намібійським виняткам»; розгляд документів, виданих терористичним угрупованням «днр» є неприйнятним та в іншому випадку свідчитиме про легітимізацію діяльності такого угруповання.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, йдеться мова про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ст. 56 Закону № 1788-XII визначають, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Положеннями ст. 65 Закону № 1788-XII передбачено, що середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

У разі відсутності відомостей про заробітну плату (виплати, дохід) у системі персоніфікованого обліку подаються документи про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), видані в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження періоду навчання з 26.08.1991 по 30.06.1995 позивачем було надано копію диплома серії НОМЕР_1 , виданого Єнакіївським металургійним технікумом 05.07.1995 та довідку цього закладу освіти від 21.10.2020 №558; на підтвердження періоду навчання з 26.08.1999 по 31.07.2000 - копію диплома серії НОМЕР_2 , виданого Донецьким державним технічним університетом 09.06.2000, та копію диплома серії НОМЕР_3 , виданого Донецьким державним технічним університетом 15.07.1999, а також довідку указаного освітнього закладу від 03.11.2020 №399/19-15. Крім того, на підтвердження періоду роботи з 01.07.1991 по 25.08.1991 позивачем надані архівні довідки так званої адміністрації міста Єнакієва від 17.09.2020 №1224/03-2, №1224/03-3 та №1224/03-1.

Відмовляючи у перерахунку пенсії на підставі згаданих вище довідок, відповідач зазначив, що будь-які документи про підтвердження роботи, видані бюджетними установами, підприємствами та організаціями, які знаходяться на тимчасово окупованій та неконтрольованій території України, є недійсними і не створюють правових наслідків, тому вони не приймаються та не розглядаються і не можуть бути враховані при призначенні (перерахунку) пенсії.

Погоджуючись з відповідними доводами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, суд першої інстанції не врахував, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають так звані «Намібійські винятки» Міжнародного суду Організації об`єднаних націй, відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії».

«Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17, від 21.02.2022 у справі № 243/4336/17.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем у відзиву на позов жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаних правових позицій Верховного Суду, які під час розгляду справи були безпідставно не враховані судом першої інстанції на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи обставини справи, наявні матеріали та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що документи, що були надані позивачем до заяви про перерахунок пенсії, а саме довідка Єнакіївського металургійного технікуму від 21.10.2020 №558, довідка Донецького національного технічного університету від 03.11.2020 №399/19-15 та архівні довідки так званої адміністрації міста Єнакієва від 17.09.2020 №1224/03-2, №1224/03-3 та №1224/03-1, які підтверджують стаж роботи позивача з 01.07.1991 по 25.08.1991, та стаж навчання останнього з 26.08.1991 по 30.06.1995 та з 26.08.1999 по 31.07.2000, мають бути враховані органами Пенсійного фонду України при розрахунку страхового стажу позивача, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Оцінюючи твердження відповідача у відзиві на позову щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів з-поміж іншого зазначає, що засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Так, стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14, 04.11.1950, визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).

Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання про існування правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності на умовах та у порядку, передбачених Законом №1058-IV, з урахування включення до страхового стажу період з 01.07.1991 по 25.08.1991, з 26.08.1991 по 30.06.1995, з 26.08.1999 по 31.07.2000.

Щодо частини позовних вимог про здійснення проведення перерахунку пенсії з дня звернення за перерахунком, тобто з 16.04.2021, судова колегія зазначає таке.

Згідно ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Отже, зважаючи, що звернення за перерахунком пенсії мало місце після 15 числа квітня 2021 року, то перерахунок останньої за вищенаведеними правилами має бути проведений з 01.05.2021, а не з 16.04.2021, як просив позивач.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням до страхового стажу періодів з 01.07.1991 по 25.08.1991, з 26.08.1991 по 30.06.1995, з 26.08.1999 по 31.07.2000; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.05.2021 пенсії по інвалідності на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до страхового стажу періодів з 01.07.1991 по 25.08.1991, з 26.08.1991 по 30.06.1995, з 26.08.1999 по 31.07.2000.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2022, що є підставою для його скасування і прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а спірне рішення скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом апеляційної інстанції у даній справі.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в силу положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року - скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням до страхового стажу періодів з 01.07.1991 по 25.08.1991, з 26.08.1991 по 30.06.1995, з 26.08.1999 по 31.07.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві () здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з 01 травня 2021 року пенсії по інвалідності на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до страхового стажу періодів з 01.07.1991 по 25.08.1991, з 26.08.1991 по 30.06.1995, з 26.08.1999 по 31.07.2000.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Ганечко